ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1897, N:0 5. 293 



Mot detta vackra och vid första påseendet så öfverty gande 

 experiment, kan göras en afsevärd invändning. Brytbarheten af 

 de ultravioletta strålarna är mycket starkare än brytbarheten af 

 de lysande strålarna. Så fann Helmholtz för sig själf längsta 

 synvidden vara för rödt 8 fot, men för det yttersta ultravioletta 

 ljuset mindre än 5 tum. Hans öga var således myopiskt för 

 de röda strålarna mindre än en half dioptri, men för de ultra- 

 violetta omkring 8 dioptrier. A en person, som är normalsynt 

 för de röda strålarna, måste i öfverensstämmelse härmed de 

 ultravioletta brytas framför näthinnan och således, om de äro i 

 sig ljussvaga, blifva svårare att uppfatta. Men hos en starr- 

 opererad är ögats refraktion minskad med 10 — 11 D. Hans 

 öga bör således efter linsens aflägsnande vara bättre adapteradt 

 för ultravioletta strålar än emmetropens, och häri kunde kanske 

 orsaken ligga därtill, att han lättare uppfattar dem. 



Vigtigare än denna på teoretiska grunder gjorda invändning 

 är emellertid det förhållandet, att andra forskares uppgifter stå 

 i strid med de Chardonnet's rön och iakttagelser. Bland dessa 

 forskare är äfven den berömda franska fysikern Mascart 1 ). En- 

 ligt honom absorbera visserligen ögonmedierna de kortvågiga 

 strålarna, men icke fullständigt; och näthinnan är för dem så 

 känslig, att den uppfattar den minsta strålning som framtränger 

 till densamma. Vid en undersökning, 2 ) hvilken han utförde med 

 Spektroskop af kvarts eller kalkspat å ett 20 — 30-tal personer, 

 kunde han konstatera, att vanliga ögon percipierade hela sol- 

 spektrum. Tre personer, hvilka alla voro närsynta, sågo ännu 

 längre. En af dem uppfattade till och med l 213, en gräns, 

 hvilken Mascart med fotografiens hjälp icke lyckades uppnå (år 

 1869). Man skulle, enligt Mascart, sannolikt kunna se ännu 

 längre, om man kunde aflägsna det diffusa ljuset i själfva spektro- 

 skopet, uppkommet därigenom, att under inflytande af den elekt- 

 riska gnistan prisma och linser blifva fluorescerande och diffundera 

 ett blåaktigt ljus, så att synfältet aldrig är fullständigt mörkt. 



1 ) Mascart: Comptes veud. de 1'Acad. d. Sciences 94. S. 167. 1883. 



2 ) Mascart: Comptes rend. de 1'Acad. d, Scienses 68. S. 402. 1869. 

 Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. 1897. Årcj. 54. N:o 5. 2 



