296 WIDMARK, OM GRÄNSEN" FÖR DET SYNLIGA SPEKTRUM. 



För att i möjligaste mån utestänga diffust ljus voro dels 

 längs alidaden mc ett svärtad t rör k i omedelbar anslutning till 

 ocularet och af ungefär l m längd anbragt, dels var mellan springan 

 S och en öppning o i observationsrummets vägg ett dylikt rör 

 fästadt så att från den utanför detta rum uppställda såsom ljus- 

 källa tjenande båglampan l ljus genom detta rör kunde nå springan 

 utan att diffunderas i det nämnda mörka rummet i hvilket 

 apparaten var uppställd och hvarest försöken anställdes. Detta 

 oaktadt företedde likväl synfältet en märklig, hufvudsakligen 



frän gittret härrörande diffus belysning, men då spectret som 

 användes var diskontinuerligt i det båglampornas poler bestodo 

 af jern, så kunde härigenom intet misstag uppstå, enär de ob- 

 jecter som skulle iakttagas voro skarpa linier och patienten så- 

 lunda endast hade att så länge förskjuta alidaden, tills dessa 

 linier ej längre kunde af honom uppfattas. 



För att bestämma läget af denna yttersta gräns d. v. s. 

 ungefärliga våglängden för de ännu tydligen skönjbara lini- 

 erna var bågen ab försedd med en millimeterskala angifvande 



