304 WIDMARK, OM GRÄNSEN FÖR DET SYNLIGA SPEKTRUM. 



det violetta fältet. Redan häraf torde det få anses ganska sanno- 

 likt, att en kraftig absorption af äfven ultravioletta strålar 

 eger rum i macula lutea. 



Att näthinnan absorberar ultravioletta strålar, därför hafva 

 vi för öfrigt ett direkt bevis i hennes egenskap att fluorescera 

 för dessa strålar. Redan Helmholtz 1 ) fann att näthinnan hos 

 lik fluorescerar. Setschenow 2 ) ådagalade att denna egenskap 

 likaledes tillkommer näthinnan hos nyss dödade djur (kanin, 

 oxe), v Bezold och Engelhart 3 ) iakttogo med ögonspegeln att 

 näthinnan äfven å det lefvande menniskoögat fluorescerar för de 

 ultravioletta strålarna. Om man nu får antaga, att denna egen- 

 skap tillkommer näthinnan i sin helhet, skulle alltså en del af 

 dessa strålar aldrig såsom sådana nå fram till de Ijuspercipi- 

 erande elementen, hvilka ju intaga ett af de yttersta lagren i nät- 

 hinnan. 



Soret har, såsom jag förut nämt, framstält den hypotesen, 

 att de ultravioletta strålarna skulle vara i sig själfva osynliga, 

 men blifva synliga genom den fluorescens de framkalla i ögats 

 medier. För denna åsigts riktighet tala ej mina försök. 



Tänka vi oss den möjligheten, att fluorescensen i ögats främre 

 medier vore orsaken till de ultravioletta strålarnas synlighet, då 

 borde ögats förmåga att uppfatta dem vara större, om linsen är 

 kvar än om den är aflägsnad. Ty linsen fluorescerar starkast af alla 

 medier. Men just det motsatta eger, som jag ofvan visat, rum, 

 i det att linslösa ögon uppfatta de ultravioletta strålarna vida 

 bättre än normala ögon. 



Användandet af ett diskontinuerligt spektrum lemnar ytter- 

 ligare ett kraftigt, och som det synes mig, ostridigt bevis 

 mot Soret's teori. Just det förhållandet, att de ultravioletta 

 strålarna i detta uppfattas som linier eller band, visar alldeles 



*) Poggend. Ann. 94. 2. S. 208. Ueber die Fluorescens der lebenden Ne'tz- 

 haut. 



2 ) Arch. f. Opht. B. 5. 2. S. 205. 



3 ) Sitzungsb. d. math. Phys. Classe d. K. b. Acad. d. Wissenscb. zu München 

 B. 7, h. 1. S. 226. 



