ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1897, NIO 10. 585 



som om katodljuset på de ställen, hvarest det är mera koncen- 

 treradt, inverkade på metallpartiklarnes rörelse. 



Följande försök, som anstäldes med konkava platinaelektroder, 

 visa att så verkligen är förhållandet. 



8. Som bekant består katodljuset af trenne olika delar. 

 Närmast katoden hafva vi sålunda ett rödaktigt ljust skikt, 

 livars tjocklek i allmänhet endast är några få mm., derpå ett 

 ljussvagt skikt, det s. k. dunkla katodrummet, och utanför detta 

 ett starkt lysande skikt af stor utbredning, det s. k. negativa 

 glimm ljuset. 



Nu har Goldstein x ) påvisat, att de båda närmast katoden 

 liggande skikten bestå af strålar, som utgå i det närmaste normalt 

 från katodens yta, och som kunna hafva ganska stor utbredning 

 i urladdningsröret. Bäst iakttages det ljus, hvaraf det dunkla 

 katodrummet till största delen utgöres, vid användandet af 

 konkava katoder. 



Dessa katoder lämna nämligen det negativa glimmljusets 

 form oförändrad, men hafva deremot förmågan att koncentrera 

 det andra skiktets strålar till ett ljust strålknippe. Dessa strålar 

 utbreda sig rätlinigt såväl inom som utom det negativa glimin- 

 ljuset och sluta först, då de träffa urladdningsrörets väggar. 



Vid användandet af konkava elektroder konvergera dessa 

 strålar vid icke allt för höga förtunningar mot katodens krök- 

 ningscentrum och utgå derifrån divergerande. Okas förtunningen, 

 blir strålarnes konvergens svagare. Der, hvarest detta strålknippe 

 träffar urladdningsrörets väggar, kommer glaset att, fluorescera 

 och uppvärmas. 



I urladdningsröret A insattes nu en platinakatod i form af 

 en konkavspegel, hvars optiska axel stod vinkelrätt mot rörets 

 axelrigtning. Jag erhöll nu beslag å rörets väggar både framför 

 katodens konkava och konvexa yta, samt dessutom på katodröret 

 strax ofvan om katodspegeln. 



Metallskiktet på väggen framför den konvexa katodytan var 

 mycket tunnt och hade stor utbredning; det var i det närmaste 

 J ) Goldstein, Wied. Ann. 51, p. 622, 1894. 



