592 GRANQVIST, KATODENS SÖNDERDELNING I FÖRTUNNADE GASER. 



sä långt, att fluorescens finnes å desamma, uteblifver ofta den 

 kristalliniska egenskapen hos skikt, som bildas på en under kato- 

 den befintlig platta. Antagligen förorsakade dylika metallskikt å 

 rörväggarne en störning i det elektrostatiska fältet, ty, sedan röret 

 rengjorts, erhölls alltid dubbelbrytande skikt. 



Af synnerligen stort intresse äro de metallskikt, som erhållits 

 på plattor, när röret befunnit sig i ett magnetiskt fält. Vid 

 tryck öfver 1 mm. voro dessa skikt, såsom ofvan nämnts, lika 

 med dem, som framstälts i icke magnetiska fält. I detta fall 

 ändrade icke det magnetiska fältet den elektrostatiska laddningen 

 på plattan. De erhållna skikten voro derför dubbelbrytande och 

 fullkomligt symetriska omkring skiktets medelpunkt. Detta in- 

 träffade, till och med om skiktet utgjordes af metalliskt jern. 

 Den kraft, hvarmed partiklarne föras och inrigtas i det elek- 

 trostatiska fältet, är sålunda betydligt större än den kraft, 

 hvarmed jernpartikiar påverkas i ett magnetiskt fält af 730 

 C. G. S. -enheter. 



Ar deremot förtunningen drifven så långt, att glaset fluore- 

 scerar, blir det elektrostatiska fältet i urladdningsröret ändradt 

 af det magnetiska fältet. Detta antagligen beroende derpå att 

 de elektriska urladdningarne genom röret taga andra vägar. 

 Metallskikten blefvo nu icke längre symetriska i optiskt hän- 

 seende i förhållande till katoden. De plattor, som hafva det 

 utseende, som fig. 4 visar, äro dubbelbrytande i inre kanten 

 utefter de bara partierna. Denna kristalliniska egenskap erhålla 

 metallskikten ined all sannolikhet till följd af det elektrostatiska 

 fältet på den fluorescerande ytan. 



13. Metaller, som äro glödande, utsända, som bekant, metall- 

 partiklar. Man kan sålunda äfven på detta sätt erhålla tunna 

 metallskikt. Berliner har visat, att dessa metallpartiklar lös- 



