14 I. HAGEN. [1914 



.V7'. Stjørdalen; Åsen; Frosten; Nordli. 



No. Hatfjelddalen op til 1000 m.: Fridtz; Vefsen; Hemnes 

 og Mo til op i bjerkebeltet: A. Blylt; Bejeren; Saltdalen; Fauske 

 op til 800 m.: H.; Sørfolden; Lødingen; Lofoten: Barth; av 

 Kaalaas hverken iagttat i Lofoten eller i Vesterålen. 



Tr. Trondenes; Bardo; Malangen; Tromsøsundet; Nord- 

 rejsen. 



F. Alten; Talvik; Nesseby; Sydvaranger. 



Linflorescence est toujours indiquée comme monoique. Je 

 dois dire cependant que jai trouvé plusieurs fois des individus 

 fructifiés sur lesquels je n'ai pas réussi a voir des fleurs måles ; 

 d'aprés cela, il conviendrait de la considérer plus correctement 

 comme polyoique. 



Amphidium Mougeotii (Br. eur.) Schimp. 



Blev under navn av Zygodon Moiigeotii opstilt som ny art 

 i Br. eur. 1838. I 1842 anførte Angstrom den i sin Disp. Muse. 

 Scand. for Norge, men tilbakekaldte denne angivelse året efter 

 (i Add. et Gorr.). I 1846 opfører han den imidlertid i Friess 

 Summa Veg. Scand. atter for Norge, denne gang på Hiibeners 

 autoritet, idet han oplyser ikke selv at ha set norske eksem- 

 plar. Uagtet denne Angstroms angivelse er gåt over i Hartmans 

 Scand. Fl. ed. 5 (1849), betegnes planten av C. og R. Hartman 

 i Bot. Not. 1855 som av dem fundet for første gang i Norge 

 ved Bogen i Singsås. Hiibeners bestemmelse er dog sandsyn 

 ligvis rigtig, da Karl Muller i sin Synopsis erklærer at ha fåt 

 norske eksemplar meddelt av ham; antagelig har han selv sam 

 let dem på sin rejse i 1828. 



A. Mougeotii er en almindelig art over hele landet; den 

 foreligger fra alle amter og synes at ha en jevn utbredelse. Den 

 er en mindre hardfør art end A. lapponicum, idet den mangler 

 i de rent arktiske land og derfor har sin nordgrænse i Norge, 

 (ved 70° 25' n. b.), ialfald for den østlige halvkugles vedkom- 

 mende; den går heller ikke så højt tilfjelds som denne, idet den 

 såvel sønden- som nordenfjelds knapt overskrider 1000 m., men 

 er til gjengjæld nedenfor trægrænsen hyppigere end den. 



Den vokser helst i temmelig faste, svulmende puter i lod 

 rette bergrevner, gjerne i ly for regnet og derfor ofte under ut 

 over hældende skråberg; sjeldnere finder man den i løsere tuer 



