No. 1] NORGES DICRANACEÆ. 27 



el Iredie i Vahls samlinger er betegnet som fundet av ham i 

 Norge. 



Over den største del av landet er 1). crispiihi en almindelig 

 art. Den er meget hyppig gjennem hele åsbeltet og det sub- 

 alpine belte, men tindes også ofte ovenfor skogen og går helt 

 op til snegrænsen, her mest i form av den mere kompakte var. 

 (ttrata: den trives endnu pa toppen av høje fjeld, f. eks. Hår- 

 tejgnuten, 1^1690 m.), Dyrhaugtinden, (over 2000 m.), Knutshøen, 

 1707 m.\ på Galdhøen er den samlet i 1950 m. højde. Der- 

 imot mangler den i lavlandet. Den er i de undersøkte deler av 

 Smålenenes amt kun kjendt iVa et eneste sted, (i de endnu 

 ukjendte nordlige deler tør den være hyppigere^ og i det hele 

 ikke fundet i Jarlsberg og Larviks amt. Men også på vestkj^sten 

 mangler den, i Lister og Mandals amt helt, og i Stavanger amt 

 har man kun et par iindesteder fra de indre fjordegner; i 

 Søndre Bergenhus amt forekommer den vistnok hist og her på 

 kystranden, men kun i noget større højder på steder, hvor der 

 også optrær andre mere kontinentale arter. Denne samme sky- 

 llet for kysten gjenfindes også hengere nordover, idet den efter 

 Kaalaas i Romsdals amt i ialfald i dets sydlige del) er langt 

 sjeldnere ved havet end i amtets østlige partier, hvor den er 

 almindelig, og i Lofoten er den, hkeledes ifølge Kaalaas, sjeld- 

 nere end i Vesterålen og Senjen. Men i hele den øvrige del av 

 landet, hvor kystklimatet ikke er fremherskende, er den meget 

 hyppig, og den er likeledes almindelig på Spitsbergen. Dens 

 typiske forekomst er på slener, vandreblokker og stengjærder, 

 og navnhg i de subalpine lier tinder man den vakkert utviklet 

 pa delte underlag, men den lindes også pa fast berg; den fore- 

 Irækker tørre steder, men kan også trives på slener i bækker og 

 pa våte berg. I fjeldregionen tindes den ikke .sjelden voksende 

 pa jord mellem slenene i urer og moræner. Den er nogenlunde 

 uavhængig av underlagets kemiske sammensætning. Vistnok 

 synes den på Østlandet for det meste at holde sig til kiselberg, 

 ( grundfjeld og eruptiver\ men hengere nordover er dens hyp- 

 ])igste underlag skifere, og nordenfjelds optrær den mangesteds 

 ])a sterkere kalkholdige bergarter. 



Man linder den næslen altid med frugt. I et eksemplar fra 

 Kristianialrakten, samlet '■• r., er der umodne frugter ved siden 



