No. 1] NORGES DICRANACEÆ. 29 



regionen, foruten den ovenfor nævnte inir. atrata, også en anden 

 form, som av enkelte betragtes som egen art, nemlig 



var. compacta (Schleich.) Lindb. 



De karakterer, hvori denne skiller sig fra hovedarten, er 

 imidlertid ikke andre end sådanne, som moserne antar under 

 indtlytelsen av de ugunstige livsvilkår på utsatte steder på høj- 

 fjeldet: tuerne blir tættere og bladene kortere, hvilket sidste hos 

 denne art har den følge, at de i tør tilstand ikke kruser sig, 

 men simi)elt hen krummes ind. Den noget avvikende cellevæv 

 i bladgrunden tør vel også kunne betragtes som et resultat av 

 det ugunstige milieu, hvortil denne varietet er bundet. P^ksem- 

 plar, som kan føres hit, har jeg set fra følgende steder: 



A'. Lom, ovenfor Røjsejm 700 m.: H.; Dovre, Harbakken: 

 M. N. Blytt. 



ST. Opdal, Dovre: I^indblom; Sprenbækken: R.Hartman; 

 Nordre Knutshø: Kaurin. 



Xo. Fauske, nedenfor Sulitjelma 850 — 900 m.: H. 



7/-. I^yngen, (iuolasjavrre: Jørgensen. 



DicranoweJsia cirrata (L.) Lindb. Milde. 



I Kjøbenhavns botaniske museum tindes der et eksemplar 

 av denne art, samlet av Chr. Smith og signeret «Norge». Sand- 

 synligvis er dette den samme plante, som han i en av O. Dahl 

 i 1894 offentliggjort planteliste fra Tønsberg 1810 har betegnet 

 som Grimmia cirrhata ? fra Slotsberget. Der eksisterer også et 

 andet gammelt eksemplar, samlet (uvist i hvilket år) på Eke- 

 berg ved Kristiania av M. N. Blytt. I literaturen er Weisia cir- 

 rata oftere opført som norsk, i de fleste tilfælde dog på grund 

 av forveksling med Dicranoweisia crispiila; de første korrekte 

 literaturmeddelelser tør fnides i N. Mag. f. Naturv., bd. XXXI, 

 (1.S90), hvor Bryhn anfører den fra Tjømø og Kaalaas fra 

 Stavanger. 



Dens område her i landet er i det væsentlige indskrænket 

 til Kristianiaf jordens omgivelser; man kjender den fra Fredrik- 

 stadtrakten, fra Kristianiaegnen, men især fra den sydlige del 

 av fjordens vestside; et findested på Ringerike må betragtes som 

 en utstråling tra dens utbredelse ved Kristianiafjorden. For- 

 øvrig har man kun et voksested ved Kristiansand og et ved 



