112 I. HAGEN. [1914 



Kiæria falcata (Hedw). 



Dicranum falcatiim Hedw. Sp. muse. p. 150 (1801). — 



Sommerfelts meddelelse om denne arts forekomst i Saltdalen 

 (i Phys.-æc. Beskr. 1827) er vistnok den første omtale av den 

 som norsk; imidlertid findes der blandt hans etterlatte moser 

 intet eksemplar av den herfra. Det følgende år anfører han i 

 Mag. f. Naturv. at ha fundet den på sin rejse til Vestlandet, og 

 et eksemplar fra det der anførte sted findes også i hans her- 

 barium. Den var i 1825 også samlet av M. N. Blytt. 



D. falcatiim er nærmest at betegne som en alpin-atlantisk 

 art. Dens atlantiske karakter fremgår av, at den her i landet 

 med overvejende hyppighet forekommer på Vestlandet, er meget 

 sjelden i Sverige og mangler i Finland, medens den findes flere- 

 steds på fjeldene på de britiske øer. Men i likhet med mange 

 andre moser, hvis væsentlige utbredelsesfelt ligger på Vestlandet, 

 forekommer den også, dog mere spredd, utenfor denne landsdel; 

 den findes således også i Sætersdalen, i Telemarken, hvorfra den 

 strækker sig frem til Norefjeld og til Gol i Hallingdal. I Kri- 

 stians amt findes den kun i det nordvestlige hjørne, og fra 

 Hedemarkens amt er den ikke kjendt. På Dovrefjeld er den 

 sjelden, likeså i Trøndelagen, derimot atter noget hyppigere i 

 Tromsø stift, hvor den likesom søndenfjelds foretrækker kyst- 

 strøkene. Den er ikke kjendt nordenfor 70° 25' n. b. Det er i 

 fjeldregionen, at den har sin fornemste utbredelse, og her går 

 den like op til snegrænsen; på den anden side er det, uagtet 

 specielle højdeangivelser mangler, utvilsomt, at den på Vestlandet 

 går langt ned i skogregionen, og i Lofoten nærmer den sig hav- 

 flaten. Den findes især på fugtige berg, især sådanne, som ikke 

 indeholder kalk; det er kun på enkelte steder i Nordland, at 

 den optrær på kalkholdig underlag. Længst oppe i fjeldregionen 

 går den imidlertid over på bar, våt jord, fornemmelig i nær- 

 heten av snefonnerne, og findes her, især på steder, hvor sneen 

 blir liggende langt utover sommeren, i utstrakte flate matter, 

 som gjerne er mer eller mindre sværtet og ikke sjelden sterile. 



Frugten findes oftere, end den savnes; den synes at tape 

 laget i løpet av juli måned. Blomstringstiden er inden visse 

 grænser avhængig av de stedlige forhold; blomstrende eksemplar 



