No. 1] NORGES DICRANACEÆ. 141 



Den har sin hovedsakelige utbredelse i de øvre lag av skog- 

 regionen og ovenfor trægrænsen; den findes således ikke i lav- 

 landene søndenfjelds og mangler hell i Smålenenes, Akershus 

 samt Jarlsberg og Larviks amt; i Buskeruds og Bratsbergs amts 

 indre egner findes den derimot på spredde steder, en forekomst, 

 som er at betragte som en utstråling fra dens sammenhængende 

 utbredelse i de indre partier av det søndenfjeldske; det samme 

 er tilfældet med dens optræden i de øvre deler av Sætersdalen. 

 Såvel i Kristians som i Hedemarkens amt må den derimot regnes 

 til de almindelige moser. På Vestlandet er den sjeldnere og er 

 her hyppigst i de indre fjordegner, uagtet den vistnok også er 

 fundet på nogen få steder med uttalt kystflora. Nordenfjelds er 

 den temmelig almindelig og findes her gjennem alle højdelag, 

 idet den går helt ned til havet allerede i Trondhjemstrakten, 

 som bryogeografisk tilhører lavlandet. Dens højeste findested er 

 antagelig på Galdhøen, 18S0 m.; av højder på 1000 m. og derover 

 kjendes mange. Den vokser både på berg, (dog med underlag 

 av jord,) og på selve jorden såvel på tørrere steder, f. eks. i 

 stenete lier, som i nærheten av snefonnerne, hvor jorden holder 

 sig fugtigere. Den findes i almindelighet på kalkfrit underlag, og 

 det er sjelden, at den, som i Fauske, forekommer, hvor fjeld- 

 grunden er sterkt kalkholdig. 



Den varierer som bekjendt overmåte meget, ikke blot i det 

 ytre, forså vidt som tuerne kan være højere eller lavere, de enkelte 

 planter mer eller mindre kraftige, bladene stivere eller niere 

 krusete, mj'ke eller skjøre, skuddene mer og mindre med karakter 

 av flageller, men også i de mikroskopiske karakterer, i blad- 

 cellevæven, ved hjælp av hvilken man har forsøkt at opretholde 

 var. sphagni som egen art, hvilket dog er ugjørlig, i nervens 

 større og mindre længde etc. Foruten sådanne former som dovrense 

 og siihfragilifoliiim, som er opstilt efter eksemplar, samlet her i 

 landet, og den nævnte var. sphagni har vi også uar. fiagelliferum 

 Th. Jens.; sandsynligvis kan også var. nitidum og robustum C. 

 Jens. opføres blandt de norske former. Disse varieteter forekom- 

 mer her og der inden hovedartens område ulen at fremby noget 

 karakteristisk i sin utbredelse. 



Frugt er ikke sjelden; den taper laget i august, vistnok oftest 

 i denne måneds sidste halvdel. Av blomstrende eksemplar er der 



