No. 1] NORGES DICRANACEÆ. 143 



Mandfjeldet: Bryhn; Sn åsen, Bergsåsen; Grong, Gjejtfjeldet 660 

 m.; Indre Vikten: Kaalaas. 



No. Hatfjelddalen, Susenfjeldet: Fridtz; Vefsen; Alsta- 

 haug: Kaalaas; Dønnes, Dønna: A. Blytt; Hemnes, Grønfj eld et: 

 Arnell; Mo mangesteds; Bejeren, Knabben 600 m.; Bodin, ved 

 Bodø: H.; Saltdalen fleresteds: Sommerfelt, Fridtz; Fauske, 

 LeJYset, Lommi 130 m., Finejdet; Sørfolden, Djupvik: H.; 

 Ankenes, Ødejorden, Rombakbotn: Fridtz; Lødingen: Ek- 

 strand; i Lofoten, (Værø, Flakstad, Buksnes, Vågan, Sort- 

 land, Dverberg,) alm. if. Kaalaas. 



Tr. Trondenes, Harstad: Kaalaas; Ibbestad, Høgtinden: 

 Fridtz; Bardo almindelig: Arnell; Målselven, Alapen: Holm- 

 gren; Fagerlidalen; Malangen fleresteds: Arnell; Berg, Havn; 

 Lenvik en, Gibostad: Kaalaas; Trom søsundet, Fløjfjeldet, 

 Grindøen: Arnell; Lyngen fleresteds; Nordrejsen almindelig; 

 Kvænangen, Slirovarre: Jørgensen. 



F. Alten: N. Lund o. a.; Talvik: Zetterstedt; Hammer- 

 fest, Akkarfjorden: Arnell; Kistrand fleresteds: Rj^an, H.; 

 Nesseby, Vesterelven: Kaurin; Stivran 100 m.: Fridtz; Polmak: 

 Collet; Sydvaranger, Elvenes, Svartvatnet: Fridtz. 



Dicranum grbnlandicum Brid. 



D. lab r ado rie lim MiilL-Hal., (hvilket navn ellers er synonymt 

 med D. gronlandiciim,) lindes i Hartmans Skand. Fl. ed. 9 (1864) 

 angit som samlet i Norge av Solms Laubach, men navnet er i 

 dette verk brukt i betydning av Kiæria glacialis, og det samme 

 er vistnok tilfældet i Blytts Sogneflora (1869). I 1871 anføres den 

 av A. Blytt som fundet i Rånen; hans D. scoparium var. siibin- 

 tegrifoliiim (nomen niichim) viser sig nemlig at være denne art; 

 i 1876 beskrev Zetterstedt sin D. tenuinerve, et tredie synonym, 

 efter sine eksemplar fra Finmarken. Planten er for første gang 

 samlet her i landet i 1828 på Dovrefjeld av W. Boeck, som i 

 det år rejste sammen med Hiibener og Kurr. 



Som det vil fremgå av listen over voksestederne, er D. gron- 

 landicum ingen almindelig art i Norge. Søndenfjelds fmdes den 

 kun i de øvre højdelag, nemlig i et belte på begge sider av 

 bjerkegrænsen, uten, som det synes, at stige lavere ned end til 

 omkring 850 m., medens den på den anden side når op til ial- 

 fald 1600 m. Men selv i dette højdelag er den sjelden; den kjendes 

 kun fra nogen få steder på Filefjeld og i Jotunfjeldene samt de 

 nærmest tilgrænsende fjeldstrøk; derimot er den noget hyppigere 



