No. 1] NORGES DICRANACEÆ. 165 



R. (Alm. if. Kaalaas): Borgund; Skodje; Bolsø; Grytten; 

 Akerø; Kvernes; Edø. 



K. Nordre Land; Torpen; Etnedalen; Vestre Slidre; Vang' 

 Toten; Snertingdalen ; Søndre Fron; Våge; Lom; Dovre; Lesje. 



H. Romedal; Ringsaker; Lilleelvedalen; Tønset. 



ST. Alen; Holtålen; Opdal; Holandet; Børsen; Buviken; 

 Strinden; Malvik; Hejm; Fillan; Jøssund. 



NT. Nedre Stjørdalen; Meråker; Frosten; Levanger; Inder- 

 øen; Leka. 



No. Halfjelddalen; Vefsen; Alstahaug; Herø; Dønnes; Hem- 

 nes; Nesne; Mo; Rødø; Bejeren; Bodin; Saltdalen; Fauske; Sør- 

 folden; Ankenes; Lødingen; Værø; Dverberg, (alm. i Lofoten og 

 Vesterålen if. Kaalaas). 



Tr. Trondenes; Bardo; Målselven; Malangen; Tromsøsun- 

 det; Lyngen; Skjervø; Nordrejsen. 



F. Loppen og Øksfjord; Alten; Talvik; Hammerfest; Måsø; 

 Kistrand ; Tanen ; Vardø ; Nesseby. 



Dicranum Bonjeanii De Not. Lisa. 



Angis først fra Norge i Br. eur. 1847 som samlet ved Kri- 

 stiania av M. N. Blytt; der findes et eksemplar fra ham, date- 

 ret 1820. 



En fremstilling av denne arts utbredelse vil sikkerlig aldrig 

 bli fuldt adækvat, selv når det hele land er blit bryologisk un- 

 dersøkt, fordi den nemlig, ialfald i den sterile tilstand, hvori 

 den ofte forekommer, med blotte øjne er let at forveksle med 

 den foregående og derfor visselig ofte blir forbigåt ved indsam- 

 lingerne. Med vor nuværende kjendskap til dens utbredelse kan 

 den ikke betragtes som almindelig, uagtet den er fundet i alle 

 amter undtagen Lister og Mandals, ti der er i mange av dem 

 meget få findesteder med lange avstande imellem. Om det større 

 antal voksesteder fra egnene om Kristianiafjorden virkelig kom- 

 mer av, at den her er hyppigere end andetsteds, eller det beror 

 på den bedre undersøkelse av disse strøk, tør jeg ikke avgjøre; 

 sikkert synes det imidlertid at være, at den er sjelden i landets 

 sydvestlige hjørne, medens den i Bergenhusamternes kysttrakter 

 er almindeligere end de kontinentale arter av denne slegt. De 

 fleste voksesteder tilhører skogregionen, i hvis forskjellige lag 

 den synes at være nogenlunde jevnt fordelt, men den stiger 

 også op over trægrænsen, (likesom den findes på Spitsbergen,) 

 og er bemerket endnu i 1400 m. højde over havet. Den vokser, 



