ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1898, N:0 1. 43 



det hur länge som helst, såvida icke rent yttre förhållanden 

 förorsaka växtens undergång. Därför skulle också formen rent 

 praktiskt taget kunna anses konstant. 



Blommans gynodioeci hos ifrågavarande växter kan väl 

 vara förtjänt af ett särskildt kapitel. 



Hos Mentha arvensis växlar blommans storlek betydligt, 

 hvilket står i samband med den rådande polygamien. Ifråga- 

 varande växt är — liksom flera andra labiater — dioikt poly- 

 gam eller, för att begagna Darwins terminologi, gynodioik, i 

 det vissa individ äga tvåkönade blommor, andra däremot endast 

 honblommor, hvilka senare dock äga reminiscenser af det han- 

 liga elementet uti mer eller mindre desorganiserade, sexuellt 

 impotenta ståndare. M. arvensis har i själfva verket trimorfa 

 blommor, beroende på den olika graden af ståndarnas desorga- 

 nisation eller kontabescens, som GÄRTNER kallat detta förhål- 

 lande, och i anslutning härtill uppträder kronan i tre olika 

 storlekar. 



På individ med den största blomformen är kronan 5 — 6 

 mm. lång och ståndarknapparna utskjuta ur blomman på långa 

 strängar. Pollenet är här väl utbildadt (90—100 % dugligt) 

 och anthererna ha en purpurviolett färg. Andra individ hafva 

 kronan något mindre (4 — 5 mm. lång), och ståndarknapparna, 

 som äro något smärre än hos föregående form och af gulhvit 

 färg, sitta på korta strängar i jämnhöjd med pipens öfre myn- 

 ning, men pollenkornen äro här sterila och af samma beskaffen- 

 het som hos hybriden M. capitata x arvensis (95 — 100 % odug- 

 liga). Det tredje slaget har de minsta blommorna (3 — 4 mm. 

 långa), och af ståndarna finnas endast små rudiment (stamino- 

 dier utan antherer), hvilka t. o. m. kunna fullständigt saknas. 

 Endast blommor af det först nämnda slaget kunna således 

 stricte räknas som hermafrodita, de öfriga fungera endast såsom 

 honblommor. 



