ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1898, NIO 1. 49 



en gång hafva ägt hermafrodita, fortplantningsdugliga blommor, 

 alldenstund mer eller mindre rudimentära, omvandlade ståndare 

 finnas kvar och dessa numer funktionslösa organ omöjligen kunna 

 anses under sin nuvarande gestalt vara af primär natur, utan 

 fastmer måste anses utgöra en reduktion af könsdugliga ståndare. 

 Hvad kan då orsaken vara, att M. gentilis frän att ha ägt såväl 

 vegetativ som könlig individbildningsförmåga förlorat denna senare 

 för att exklusivt reproducera sig på vegetativ väg, och det tyd- 

 ligen med desto större liflighet som ej längre några krafter be- 

 höfva förbrukas i könsfortplantningens tjänst? 



För det första torde den hos många labiater af någon obe- 

 kant grund förefintliga benägenheten att reducera sina blommor 

 genom ståndarnes kontabescens från hermafrodita till rena hon- 

 blommor tagas med i räkningen. Denna reduktion har här gått 

 så långt, att inga hermafrodita blommor återstå och således det 

 hanliga elementet saknas hos växten, hvarigenom blomman hos 

 denna växt blifvit ett funktionslöst organ. Till ofvannämnda mo- 

 ment vill jag återkomma utförligare i det följande, sedan jag först 

 anfört ett annat, som kan tänkas hafva medverkat med detta. 



För det andra torde det nämligen ligga nära till hands att 

 sätta försvinnandet af den könliga reproduktionsförmågan i någon 

 slags relation till växtens stora vegetativa förökningsförmåga. 

 Därvid är först af vikt att fasthål la en sträng »boskillnad 

 mellan vegetativ och könlig individbildning. 



Då den sexuella individbildningen mera afser artens be- 

 stånd, afser däremot den vegetativa mest individets bestånd. 

 Vid den förra äger i vanliga fall, om allogami är rådande, en 

 sammansmältning rum mellan hanlig och honlig plasma från 

 skilda individ. De tvenne skilda föräldraindividen kunna anses 

 äga en större eller mindre kvalitativ fysiologisk, stundom äfven 

 morfologisk åtskillnad. Det genom förening af substans från 

 tvenne olika individ alstrade unga individet ärfver egenskaper 

 från dem bägge, men är, jämfördt med föräldraindividen hvart 

 för sig, äfven i någon mån kvalitativt olikt dessa. Nya indi- 

 viduella egenskaper kunna uppstå, medan andra egenskaper, som 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. 1898. Arg. 55. N:o 1. 4 



