52 VESTERGREN, OM INDIVIDBILDNINGEN HOS SLÄKTET MENTHA. 



sig utvecklat ett bestånd af med denna andra fröplanta iika, 

 men med den förra lokalens olika individ. 



Man kan, fysiologiskt sedt, fatta den vegetativa förökningen 

 så, att alla de från det ursprungliga fröindividet härstammande, 

 på vegetativ väg bildade individen tillhöra ett och samma fysio- 

 logiska kollektivindivid, som måhända århundraden igenom allt- 

 jämt fortsatt att på vegetativ väg bilda sidoskott, som isoleras 

 sinsemellan och från moderindividet. 



Detta vill jag nu tillämpa på M. gentilis. Jag antog i det 

 föregående, att M. gentilis ursprungligen ägde såväl sexuell som 

 vegetativ individbildning. Då den vegetativa individbildningen 

 hos denna växt är särdeles kraftig, så synes det ej oantagligt, 

 att på en viss lokal den vegetativa reproduktionen kan ha för- 

 siggått lifligare och säkrare än den sexuella, så mycket mer som 

 fiönas groning och utveckling har kunnat blifva försvagad eller 

 förhindrad pä grund af ogynnsamma yttre omständigheter, hvilka 

 däremot det vid upphörandet af sambandet med moderindividet 

 redan kraftigt utvecklade vegetativa skottet förmätt öfvervinna. 

 Vidare är äfven att märka, att M. gentilis liksom M. piperita 

 och M. crispa antagligen är en gammal kulturväxt och att där- 

 för genom människans åtgörande den vegetativa förökningen 

 kunnat blifva befrämjad dels genom den rikliga näringen i träd- 

 gårdsjorden, h varigenom som bekant många kulturväxters vege- 

 tativa system plägar tilltaga i frodighet under det blom- och 

 fruktsättningen minskas, dels ock därigenom att — vare sig 

 växten odlats som prydnadsväxt eller som kryddväxt — de 

 blombärande skotten ofta kunnat blifva afplockade i förtid, 

 hvarigenom fruktsättningen hindrats. 



I samband med den numera uteslutande vegetativa individ- 

 bildningen står måhända M. gentilis' förekomst på enstaka och 

 från hvarandra isolerade lokaler, såsom i gamla trädgårdstäppor 

 och på liknande ställen, där växten ger intryck af att vara 

 gammal på platsen och att lefva kvar från en tid, då den syn- 

 barligen varit odlad. Spridning till en ny lokal utan människans 

 åtgörande synes ej falla sig sä lätt. 



