88 ERIKSON, RANUNCULüS ILLYRICUS MORFOLOGI, BIOLOGI O. ANAT. 



berosa sessilis conglobata skickade ut på sidorna långa trådar, 

 vid hvilkas spitzar sutto små radices tuberosae; x ) hela växten 

 var tomentosa, såsom Cyanus; Stielken var en halfaln lång och 

 rak; rotbladen voro ovato-lanceolata trubbige med bladskaft; 

 Stielkbladen voro 3 på hvart bladskaft, af hvilka det medlersta 

 var något längre och de öfversta bladen altid smalare; blom- 

 morna slutade grenarne, sittande på sina blomskaft, ägandes 

 hvartdera sitt eget fembladiga blomfoder; på somliga blommor 

 voro hvita fläckar, men på dem var öfversta huden skild från 

 den andra.» 



Denna Linnés beskrifning, hvilken såsom vanligt fram- 

 håller allt väsentligt i formförhållandena, väckte mitt intresse 

 för denna Ranuncidiis-art, och jag satte som ett af mina mål 

 vid studiet af alfvarvegetationen att så fullständigt som möjligt 

 undersöka dess utveckling och byggnad. 



Under sommaren 1895 hade jag icke tillfälle att iakttaga 

 Ranunculus illyricus; under nästföljande sommar undersökte jag 

 densamma dels på Resmo kyrkogård, där den ännu i ganska 

 stor mängd finnes kvar, dels på den klassiska fyndorten vid 

 Borgbyborg. Undersökningen skedde i slutet af juni och början 

 af juli, hvarför endast vissnade exemplar voro till finnandes. 

 Växten blommar i slutet af Maj och början af Juni och vissnar 

 sedan mycket hastigt. Det var därför då endast tillfälle att 

 iakttaga de underjordiska delarne. Dessutom kunde observeras^ 

 att intet exemplar satt frukt. Min anteckning i dagboken om 

 de underjordiska delarne lyder: »Perenneringsorgan en stamknöl,, 

 hvarifrån utgå vanliga rötter, amrötter och utlöpare. Utlöparne, 

 hvilka nå en längd af 12 — 18 cm. och hafva en bredd af endast 

 1 /2 mm., sluta i spetsen med en samling knölrötter. De äro 



') Redan Clusius har emellertid observerat detta förhållande. Liksom Linné 

 räknar han knölstammen till roten. Clusius' beskrifning lyder: »radix mul- 

 tis brevibus et extima parte obtusis tuberculis sive grumis constabat, ut psene 

 in Chelidonio minore (= Ficaria verna), quibus aliae tenues fibrae intermixtae. 

 Multas proles ea radix generare solet, vel matri adnascentes, vel subinde 

 tenui fibrae inhaerentes procul a se sparsas! Han kallade växten Ranuncuhis. 

 radice grumosa. 



