ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1898, N:0 2. 93 



ställning. Bladskifvorna hafva äfven förmåga att vid ihållande 

 torka rulla in sig med kanterna, hvarigenom den morfologiskt 

 undre, rikast hårbärande ytan nästan ensam kommer att bilda 

 den för vindar och sol utsatta ytan. Af den följande framställ- 

 ningen skall det framgå, att växten äfven visar anatomiska 

 xerofiltillpassningar. 



Grevillius, r ) som icke ägnat denna växt någon noggran- 

 nare uppmärksamhet, yttrar om dess öfverjordiska delar: »Diese 

 Art wird demzufolge (der kurzen Vegetationsperiode zufolge) 

 noch weniger als die übrigen Knollen- und Zwiebelgewächse von 

 Klimaveränderungen abhängig. Ihr oberirdisches vegetatives Sy- 

 stem ist in Uebereinstimmung hiermit nur theilweise — in Bezug 

 auf die Behaarung des Stammes und der Blätter — einem 

 trockenen Klima angepasst: sie ist nämlich sehr hoch gewachsen 

 und die Blätter sind theilweise hoch oben an den vegetativ- 

 floralen Achsen befestigt, ohne in dein bei den Alvarpflanzen 

 sonst gewöhnlichen Grade reduciert zu sein». Emellertid torde 

 det af det föregående och skall äfven af det följande framgå, 

 att Ranunculus illyricus visar lika många och verksamma till- 

 passningar till ett torrt klimat som många icke-efemera xerofiler. 



Det underjordiska systemets morfologi. 



Perenneringsorganet hos denna växt utgöres af en stam- 

 knöl, som på hela sin yta är tätt besatt med knöl- eller am- 

 rötter. 2 ) Såväl knölstammen som knölrötterna äro ettåriga. 

 Amrötterna hafva en växlande form: de äro ibland nästan klot- 

 runda eller valsformade eller rofFormade o. s. v. Nya stam- 

 knölar bildas dels omedelbart ofvanför den gamla, dels i ändarne 

 af trådsmala utlöpare, hvilka antingen redan på hösten eller 

 först på våren frambryta frän knölstammen. Dessa utlöpare, 



') A. G. Grevillius, Morphologisch-anatomische Studien über die xerophile 



Phunerogameovegetation der Insel Oeland. (Englers Bot. Jahrbücher, Bd 23). 

 2 ) I Hartman, Skandinaviens flora (ll:te årgången) heter det: »Stjälken vid 



basen försedd med en rundad samling af små stjälkknölar mellan rottrådarne*. 



Af dessa organs anatomi bl. a. framgår det emellertid otvetydigt, att de äro 



rötter (se längre ned). 



