96 ERIKSON, RANUNCÜLUS ILLYRICUS' MORFOLOGI, BIOLOGI O. ANAT. 



Den 26 Maj 1897 fortsattes iakttagelserna på samma ställe, 

 där den förra observationen gjordes, nämligen vid Borgbyborg. 

 Växten uppträdde i ytterst riklig mängd, fastän endast ett 

 fatal exemplar hade blomknopp. På största delen af de upp- 

 gräfda exemplaren funnos utlöpare i alla möjliga stadier, från 

 utlöpare, som ännu befunno sig i tillväxtstadium, igenkänliga 

 på sin smala stolonspets, till sådana, hvars spets börjat svälla 

 (Fig. 2), och utlöpare med några få knölrötter (Fig. 3) eller 

 fullt utbildade knölrotskomplex. I de unga stamknölarnes spetsar 

 sutto 2 tydligt urskiljbara fjäll = de första lågbladen (Fig. 4 o. 5). 



På exkursionen den 26 September 1897 observerades, att 

 utlöpare började bildas, att de nya normala rötterna växt fram 



Tig. 2. Nedre delen af växten jämte en utlöpare, som börjat svälla i ändan. 



ofvanom den gamla knölen, utgående från den nya, ännu högst 

 obetydligt utvecklade knölen. Lågbladen, som till ett antal af 

 3 omgifva stamknoppen, hade förlängt sig starkt, så att det 

 öfversta stack upp i själfva jordbrynet. Det första lågbladet 

 är mycket kort och öppet, det andra är längre och äfvenledes 

 öppet, det tredje är längst, hoprulladt och försedt med en hår- 

 dare, gulaktig spets (= rudimentär bladskifva) (Fig. 6). Detta 

 hoprullade fjäll omsluter de första örtbladen, af hvilka 2 voro 

 tydligt urskiljbara på de undersökta exemplaren (Fig. 9). Mellan 

 de två första lågbladen och det 3:dje var i ett fäll ett långt 

 internodium utveckladt. 



