104 ERIKSON, RANUNCULUS ILLYRICUS' MORFOLOGI, BIOLOGI O. ANAT. 



men kunna sedan hopfiltas. Den öfre ytans epidermisceller och 

 klyföppningar likna den undre ytans; de senare äro dock tal- 

 rikare; håren äro som nämndt glesare. — Mesofyllet är isola- 

 teradt, med 1 lager pallisader på den öfre och 1 på den undre 

 sidan. Pallisaderna på den undre sidan äro dock kortare än 

 på den öfre. 



Den isolaterade byggnaden, den på undersidan förtjockade 

 ytterväggen och rikare hårigheten, den talrikare förekomsten af 

 klyföppningar på den öfre ytan, alla dessa egenskaper äro att 

 uppfatta som xerofila anpassningar;« de tre sist anförda för- 

 hållandena stå i samband med bladets förmåga att rulla in sig 

 med kanterna vid starkare torka. 



Ett tvärsnitt genom ett 3-deladt rotblads midtelflik visar, 

 att detta har en bifacial byggnad, men i det understa mesofyll- 

 lagret uppenbarar sig här och där tendens till pallisadbildning. 

 Pä den öfre sidan förekommer ett lager af pallisader. Det 

 undre epidermislagret har endast obetydligt förtjockad yttervägg. 

 De större kärlknippena ha bastbeläggning på båda sidor. 



De enkla rotbladen ha äfven en bifacial byggnad, och deras 

 undersidas epidermisytterväggar äro högst obetydligt förtjockade. 



Af bladskaftets anatomi förtjänar följande att framhållas. 

 Epidermis har starkt förtjockade ytter- och innerväggar. De 

 kretsformigt anordnade kärlknippena hafva jämväl mekaniska 

 fibrer innanför leptomet, så att detta blir ringformigt omslutet 

 liksom i stjälken, och därjämte en beläggning af tunnväggiga, 

 förvedade mekaniska element innanför hadromet ut mot mär- 

 gen till. 



Det underjordiska systemets anatomi. 



Stamknölen. 



m 



Stamknölens hufvudmassa utgöres af grundväfnad. Märgen, 

 som är mest utvecklad, består af stora, rundade, stärkelseförande 

 celler. Barken utgöres af mindre celler och för äfven rikligt 

 stärkelse. Mellan bark och märg ligger kärlknippekretsen, som 



