ÖFVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1898, NIO 5. 289 



öfrigt d max och d min betecknar det största och minsta värde, 

 som diffusionsförmågan antager för en viss sammansatt strålning 

 21%, så måste i förevarande fall: 



> ** ~ > vr. • ( 7 ) 



21?, ^ a^ 2I X 



8 



Om vi -därför nu pä angifvet sätt bestämma n— för olika sam- 



a 



mansättning på den infallande strålningen och därvid finna, att 



8 

 7t— antager samma värde, livad än 2li är, sa kan detta icke 

 a 



betyda annat än att di i själfva verket kan betraktas som en 

 konstant. 



Vid tillämpningen af dessa betraktelser på föreliggande pro- 

 blem har mitt första bemödande gått ut på att framställa så 

 noga bestämda sotytor som möjligt för att därigenom göra mina 

 undersökningar fruktbringande för kommande arbeten. Fram- 

 ställandet af en väl definierad sotyta, som äfven är lämplig att 

 tjänstgöra som värmeabsorberande yta i ett mätinstrument, är 

 likväl en ganska svår uppgift. Den allmännast använda meto- 

 den, att först på galvanisk väg söka gifva ytan ett öfverdrag 

 af platinasvart, lemnar icke synnerligen tillfredsställande resultat, 

 ty fällningens beskaffenhet är beroende på strömstyrkan, tempe- 

 ratur, ytornas form m. m., faktorer hvilka inan icke alltid kan 

 så lätt behärska. Däremot har jag genom ett ganska enkelt 

 medel fått fullgoda resultat. Jag utfäller nämligen på den yta, 

 som skall svärtas, på galvanisk väg ett tunt lager zink, hvar- 

 efter ytan öfvergjutes med en 1 % lösning af platinaklorid, hvarur 

 platinan omedelbart fälles och lemnar som resultat en synner- 

 ligen jämn mattsvart yta. Denna öfverdrages därpå med ett 

 tunt lager sot, hvilket framställes så, att ett grofmaskigt tråd- 

 galler hålles ungefär midt i lågan af ett stearinljus och ytan, 

 som skall sotas, föres fram och åter i den uppstigande fint för- 

 delade rökpelaren. Det är på detta sätt, jag framställt ytorna i 

 de apparater, som jag under senare år användt till undersök- 



