292 ÅNGSTRÖM, OM ABSORPTIONSFÖRMÅGAN HOS EN SOTAD YTA. 



Plattan I, en strålning sammansatt af våglängder 3000 — 7000 A. E. 

 Plattan II, » » 3000—15000 > 



Plattan III. » > 3000—20000 » 



våglängdsgränserna här naturligtvis blott angifna i rundt tal. 



I de försök, der solljus användes, fick detta från en Fou- 

 caults heliostat med silfverspegel under c. 45° infallsvinkel fälla 

 på den platinerade och sotade ytan. Denna var cirkulär af 9 

 cm diameter och utgjorde botten i ett cylindriskt med vatten 

 fylldt kärl — detta för att så mycket som möjligt förhindra 

 ytans upphettning. På 16,5 cm afstånd, normalt från ytan 

 räknadt, befann sig bolometerns gitter. Känsligheten kunde ge- 

 nom inskjutning af motstånd i galvanometerledningen minskas 

 samt genom ett »prof motstånd» i hvarje fall bestämmas. 1 ) Sedan 

 den genom de särskilda plattorna gående diffusionen bestämts, 

 fick strålningen falla direkt in i bolometern, hvarvid äfven här 

 de tre plattorna användes. På detta sätt erhölls relativa mått 

 på ditfusionen D och den infallande strålningen I. 





D 



I 



D/I 



Plattan I 



4,3 



226 



0,00190 



» II 



9,3 



523 



0,00178 



» III 



10,9 



661 



0,00165 



Då här D/I blott obetydligt synes ändra sig med strålningens 

 beskaffenhet, draga vi den slutsatsen, att sotets diffusionsför- 

 måga åtminstone inom gränserna för solspektrum icke kan 

 undergå några större variationer med våglängden. 



Beräkning af diffusionens verkliga storlek låter sig ej med 

 säkerhet utföra direkt ur dessa bestämningar, ty på grund af 

 den diffunderande ytans storlek och diafragmorna i bolometer- 

 tuben, kan den från sotytans kanter återkastade strålningen blott 

 delvis träffa bolometerytan. Äfven kan man ej vara fullt viss 

 om, att den diffunderande ytan likformigt belyses. Då emeller- 

 tid redan för denna stora yta bolometerutslagen, som af nyss 



l ) Se K. Vet. Akad. Öfversigt, p. 379. 1888. 



