ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1898, NIO 6. 327 



mosstundra, som bäst torde benämnas Dicranum-tundra, och 

 som jag efter dessa skildringar skulle vilja karakterisera sålunda 

 (Jmfr Brotherus 1. c. p. 284 och Kihlman 1. c. pp. 8, 9, 15, 

 118, 120, 124, 125 och 129): 



Hvarandra närstående jämförelsevis artrika formationer, i 

 hvilka bottenskiktet bildas af Dicrana mast D. elongatum 

 Schleich., tenuinerve Zetterst. och scoparium (L.) Hedw. med 

 inströdda andra mossarter såsom Jungermannier, Polytriclium 

 juniperinum Willd. och Hypnacéer samt lafvar såsom Cetrarier, 

 Cladonier och Nephroma arcticum (L.). Fältskikten äro mycket 

 glesa, hufvudsakligen bildade af ris, särskildt Empetrum. De 

 örter och gräs, som här finnas, äro enstaka, ofta sterila. 



Dicranum-tuiidvavM är svagt torfbildande (Kihlman 1. c. pp. 

 8 och 9), men förekommer icke på egentligen försumpad mark. 

 De af densamma bildade torflagren växla i mäktighet mellan ett 

 par cm. och 5 dm. (Orlow, Kihlman 1. c. p. 9). 



I dess utvecklingshistoria spelar Lecanora tartarea (L.) Ach. 

 en viktig rol. Denna laf utbreder sig nämligen öfver stora partier 

 af Dicranum-tsicket och dödar detsamma under sin krusta. 



Till följd häraf uppstå tork- och frostsprickor, genom hvilka 

 vindarne få makt att rycka upp stora stycken af tundran och 

 blotta det underliggande gruset. Den återväxt af formationen, 

 som på dessa bara fläckar äger rum, skildrar Kihlman (1. c. p. 

 129) sålunda: Lefvermossorna bilda förposterna; i deras matta 

 inrycka risen genom vandringsskott från de omgifvande, kvar- 

 blifna partierna. Mellan risen uppväxa bladmossor och blad- 

 lafvar. Sist komma busklafvarne, och formationen står nu åter 

 färdig för att eventuelt genom öfverhandtagandet af Lecanora 

 tartarea (L.) Ach. och dess upprifvande för vindarne en gång i 

 framtiden ånyo få börja sin utvecklingsgång. 



Men Dicranum-tundreLii kan äfven utveckla sig ur andra 

 växtsamhällen. Kihlman beskrifver (1. c. p. 118) Sphagnum- 

 formationer, som i stor utsträckning visa denna utvecklingsgång, 

 och det är ej ovanligt, att under Z^'cmrmm-tundran hitta gam- 

 mal Sphagnitm-torL 



