ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1898, N:0 8. 489 



\e& Sin (U + ip t ) + he~ H* Sin (It + cpi) . . • . (12) 

 Man får således åter periodiska termer, men amplitudern a ärb 

 för den senare aftagande och för den förra i oändlighet till- 

 tagande. 



4. En i oändlighet växande strömstyrka och en oscillerande 

 ström med i oändlighet växande amplituder äro fysiskt taget 

 omöjliga. Om man derföre kan påvisa i integrationsresultaten 

 termer, som medföra sådana förhållanden, måste man antingen 

 förklara teorien felaktig eller ock påvisa, att ekvationerna icke 

 längre gälla under dessa extrema förhållanden. Ekvationerna 

 äro emellertid desamma, som gälla för ett antal elektriska 

 strömbanor hurudana som helst, som förbinda beläggningarne på 

 kondensatorer och verka inducerande på hvarandra. En i oänd- 

 lighet växande svängningsamplitud är det matematiska känne- 

 tecknet på att resonans eger rum; men att svängningsamplituden 

 ej kan växa i oändlighet, är lätt att inse. Ty i samma män 

 svängningens intensitet ökas, måste äfven strålningen utåt ökas, 

 och detta medför en dämpning, som blir allt större och större. 

 Men äfven på ett annat sätt kan man tänka sig saken. Det 

 är ett välbekant förhållande, att om urladdningsströmmen från 

 ett tillräckligt starkt leydnerbatteri sändes genom en fin tråd, 

 så sönderslites denna. Den hypotesen ligger derföre nära till 

 hands, att då svängningens intensitet i en molekyl uppnått en 

 viss storlek, så spränges molekylen. De för ett bestämdt antal 

 molekyler gällande ekvationerna kunna då icke längre tillämpas. 

 Då en gasmolekyl befinner sig i vanliga förhållanden, således 

 icke utsatt för stora elektriska krafter, sammanhålles den af en 

 ändlig kraft, hvilket visar sig deruti, att gasen icke är ledande. 

 Under inverkan af tillräckligt starka elektriska krafter blir 

 gasen en ledare, och att man dervid har att göra med en elek- 

 trolytisk ledning, torde numera vara stäldt utom tvifvel. Den 

 sista tidens undersökningar om katodstrålarnes natur synas gifva 

 vid handen, att denna elektrolys äfven kan vara af vida mera 

 genomgripande natur än t. ex. i en saltlösning, i det att äfven 

 de kemiska atomerna skulle sönderdelas. Så länge man derföre 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. 1898. Arg. 55. N-.o 8 2 



