ÖFVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1898, N:0 8. 491 



Äro Mi ; -2 , M 2 , 3 , M 3> i alla lika, så gäller likhetstecknet, 

 och äro ej alla tre lika, så gäller tecknet <. I förra fallet 

 äro två rötter lika och i senare alla tre reella och olika. 



6. Antaga vi nu till en bojan M x , 2 = M 2 , 3 = M z , 1 = M, 

 så blir ekv. (15) 



a? — 3M \v + 2M 3 = , 

 alltså 



x x = x 2 = M ; x z = — %M . 



Enligt (14) blifva således värdena på D 

 Jh, 2 = ± V -T • -— =L== ; D 3 , 4 = ± V- 



]/C{L—M) ' ~ yC{L~M) 



Z> 5>6 = + ylTi. 1 ; 



VC(i+2JW r ) 



och följaktligen strömstyrkan 



i = K x Sin I — + y x \ + K 2 t Sin I— + q> 2 I + K z Sin j— + cp z , (16) 



hvarest svängningstiderna Tj och t 3 äro bestämda ur 



% x = 2tt ]/C(X — if ) ; t 3 = 2tzVC(L + 2M) . 



I detta fall ligga de tre molekylerna på lika afstånd från 

 hvarandra, om de äro fullt symmetriska eller åtminstone symme- 

 triskt belägna. Den ena svängningstiden % x är densamma, som 

 om blott två molekyler inverkade på hvarandra, men på grund 

 af resonansen kominer denna svängning att göra sig gällande 

 betydligt mera än den andra, som har något längre svängnings- 

 tid t 3 och bestämmer derför spektralliniens läge. Ar afståndet 

 mellan molekylerna stort, så är M försvinnande i förhållande 

 till L, hvarföre Tj mycket nära öfverensstämmer med t, sväng- 

 ningstiden för en enda molekyl (2); grundsvängningen förstärkes 

 således väsendtligen på grund af resonansen. 



7. Tänka vi oss, att den ene molekylen befinner sig på 

 samma afstånd från de båda andra, men dessas afstånd huru- 

 dant som helst, så sätta vi M lj2 = M ljZ = M. Ekv. (15) blir då 



x* — (211 2 + M\ 3 )x + 2M' 1 • if 2 . 3 = . 



