492 MEBIÜS, SPEKTRALLINIERNAS UTBREDNING. 



Rötterna till denna äro 



x, = i/o, 3 och x % s = - \ [M % t ± }[m\^+%M*) . 

 Härur fås 

 i = - C(L — M) ; i = - C[L + \M % 3 + i y^ >8 +8J/*) 



och 



I_ = -C[L + IM 9 , a - | V^J, 3 + 8Af *) '. 



D 2 och X^ äro negativa. D 2 S är också negativ, om 



£ 2 + LM 2<S — 2M 2 >0 (18) 



Detta villkor är i allmänhet uppfylldt, t. ex. då M^M^%, 

 men om det alltid är uppfylldt lemnas nu derhän (se § 10). 

 Visserligen är alltid L > M\ men antoge man, att M hade sitt 

 gränsvärde L, är det icke uppfylldt. M får sitt största värde i 

 jämförelse med M?^, då de tre molekylerna ligga i rät linie 

 och den ene midt emellan de båda andra. För att matematiskt 

 strängt afgöra, om villkoret i detta fall är uppfylldt, synes det 

 vara nödvändigt att hafva kännedom om resonatorernas form. 



Är D 2 negativ, så hafva vi tre periodiska elektriska sväng- 

 ningar med svängningstiderna 



t 4 =2ttVC(L — M % 8 ) ; t, = 2tt\/c[ L + \M % 8 + $ M\ 3 + SM 2 ) ; 



= 2tt )Jc[ L + \M % 3 - $JM\ 3 + SM 2 ) 



Om 



M 2 < M 2i 3 , 



ar 



^ 6 < ^4 < * 5 ; 

 men är M- 2> s<. M 2 , sä är r 4 mindre än både t 5 och t 6 . I förra 

 fallet utbreder sig spektrallinien (z; 4 ) åt båda sidor, i senare 

 endast åt större våglängder. Någon resonans förekommer icke, 

 h vårföre svängningarnes intensitet måste vara relativt obetydlig. 



