ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1898, N:0 8. 539 



förhållanden och tjänstgjorde som kontrollprof till jämförelse. 

 Temperaturen var hela tiden 17° — 20° C. 



De våta och svällda fröna voro under den tid, de behand- 

 lades i tratten, i större eller mindre grad utsatta för torkning. 

 För att undanrödja denna fara blefvo de båda polskifvorna af 

 järnbleck beklädda med vått filtrerpapper. Härigenom hölls god 

 fuktighet i t. o. m. 12 timmar. Detta förfaringssätt hade där- 

 jämte den fördelen, att de svällda fröna skyddades mot sönder- 

 krossning vid placerandet af den öfre polskifvan. Naturligtvis 

 fick man där vid lag tillse, att pappersskifvorna vid de olika 

 blecken icke kommo i beröring med hvarandra, om man skulle 

 hafva säkerhet för, att den elektriska strömmen också verkligen 

 passerade genom själfva fröna. Vid småfrön kunde denna 

 olägenhet icke undvikas, hvarför vid deras behandling endast den 

 undre bleckskifvan hade en tunn beklädnad eller också ingen- 

 dera. På den öfre bleckskifvan ställdes en del vikter för att få 

 den att sluta väl till fröna och därigenom också göra afståndet 

 mellan de båda polerna så litet som möjligt. 



Vanligen har endast vätt och svälldt frö behandlats med 

 induktionselektriciteten — framdeles för korthetens skull be- 

 nämndt endast våt behandling — men i vissa fall äfven torrt 

 frö (då naturligtvis utan det våta papperet på järnblecken) — 

 torr behandling. 



De våta fröna voro för induktionsströmmen relativt goda 

 ledare, de torra däremot mindre goda. Om man med fingrarna 

 vidrörde de båda polerna, kändes ingen ström, när de förra lågo 

 mellan bleckskifvorna, men däremot passerade hela strömmen 

 genom kroppen, då de senare voro i apparaten. Mot direkta 

 strömmar gjorde äfven de våta fröna, t. o. m. så små som de 

 af Trifolium hybridum i blott enkelt lager, så starkt motstånd, 

 att det icke lyckades uppbringa strömstyrkan högre än till 5 

 och vid större frön, såsom råg, blott till 0,1 mikroampere. Jag 

 afstod därför att använda direkta strömmar, då jag ej var i 

 tillfälle att anskaffa kraftigare elektricitetskälla. Af Kinney's 

 försök framgår också, att så svaga direkta strömmar hafva ingen 



