1078 Junta de Ciències Naturals de Barcelona (246) 



titud, en les estribacions meridionals dels Pireneus orientals 

 i a uns 25 kilòmetres del mar. El seu clima és bastant humit i, 

 per tant, hi ha molta aigua corrent i molta boscúria; la 

 seva flora conté també formes pirenaiques com Ramondia 

 pyrenaica i Teucrium pyrenaicum. Sembla, doncs, que aquests 

 elements pirenaics en la fauna i la flora de Lladó mantenen 

 llur vida allí per les condicions muntanyenques que, amb tot 

 i la poca altitud de la localitat, hi trobem, o sigui ombra, humi- 

 tat i, per tant, frescor. 



Per altra part, la distància en què es troba Lladó del mar 

 és relativament curta, i l'accés allí és molt fàcil, obrint-se 

 directament la vall de la Muga a l'Empordà, ço que fa que les 

 espècies del litoral hagin pogut penetrar- hi sense dificultat. 



Així s'explica, per exemple, que en un prat sec, davant del 

 casal del Sr. Vayreda s'hi trobi la Leucochroa candidissima 

 Drap., mentres que en l'ombra d'un petit barranc ombrívol, 

 a cent passos d'allí, hi visquin els tres esmentats caragols 

 pirenaics. 



Un altre cas de la mateixa índole és el de Hèlix {Chilostoma) 

 cornea Drap., en Sant Miquel del Fay, conca del Besòs; però 

 aquesta existència isolada d'una espècie de l'alta muntanya 

 també en un lloc ombrívol i humit s'explica tal volta com un 

 últim reste de fauna desaparescuda amb la tala dels boscos. 



Comparada la fauna malacològica de la regió aquí tractada 

 amb les anteriorment estudiades, es notarà tot seguit el major 

 contingent de formes litorals, conseqüència natural de la gran 

 extensió de la seva costa. 



El demés de la fauna malacològica, o siguin les espècies de 

 la regió baixa i mitja, són quasi les mateixes que en les demés 

 conques pirenaiques estudiades per nosaltres. Solament les 

 formes de l'alta muntanya tenen una fàcies particular, carac- 

 teritzada per l'abundància de Hèlix [Arianta) arbustorum xa- 



