38 ÜFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR. 



strömmen på det ställe, hvarest den sitter, livaraf följden blir 

 en lägre temperatur på detta ställe än i trådens öfriga delar. 

 Dessutom, emedan strömmen beliöfver tid for att åstadkomma 

 en förlängning af tråden, så hinner värme att bortgå genom 

 stapelstängerna, och äfven af detta skäl blir temperaturen på 

 ifrågavarande ställe lägre. Att trådens förlängning icke kan 

 begagnas såsom mått på temperaturen, då fråga är att be- 

 stämma, till hvilken grad förlängning och temperaturhöjning 

 svara emot hvarandra, är af sig sjelft klart. Af skäl, som ne- 

 danföre skola framställas, kan man icke heller för ifrågavarande 

 ändamål hålla temperaturen konstant genom att nedsänka trå- 

 den i en för elektriciteten oledande vätska, som hastigt bort- 

 leder det af strömmen utvecklade värmet. För att mäta värmet 

 måste man derföre se sig om efter en annan egenskap hos det- 

 samma, och en sådan erbjuder sig genast i dess förmåga att 

 förändra det elektriska ledningsmotståndet. Denna förändring 

 är så betydlig, att den lemnar ett tillräckligt noggrant mått på 

 temperaturöfverskottet. För de af mig begagnade jerntrådarne 

 kunna felen vid de direkta mätningarne i de flesta fall icke 

 öfverstiga 0,2 grad, och vid messingstråden, för hvilken osäker- 

 heten i detta hänseende var störst, kunde felen icke uppgå till 

 0,6 grad. 



2. Den allmänna gången af den använda undersöknings- 

 methoden var följande: Den metalltråd, som skulle undersökas, 

 utspändes horizontalt, och dess ledningsmotstånd bestämdes. 

 Derpå upphettades tråden af en galvanisk ström. Då förläng- 

 ningen blifvit konstant, uppmättes den med noggranhet, hvarpå 

 den uppvärmande strömmen afbröts, och 0,36 sekund derefter 

 bestämdes åter trådens ledningsmotstånd. Genom särskilda försök 

 utröntes, huru mycket trådens förlängning minskades under den 

 uppgifna korta tiden. Subtraherades denna förminskning från 

 den uppmätta förlängningen, så erhöll man till rest den för- 

 längning, som tråden ägde i det ögonblick, då motståndet upp- 

 mättes. Dessa försök upprepades för olika spänningar hos tråden 

 och vid olika strömstyrkor. Sedan detta blifvit utfördt, upp- 



