E. EDLUND, UTVIDGNING GENOM DEN GALV. STRÖMMEN. 45 



för stor än tor liten, sä att något fel, som gör undersökningens 

 resultater osäkra, deraf icke uppkommit. 



Då enligt Matthiessens undersökning motståndet i metall- 

 trådar något litet förändrar sig vid successiva upphettningar, 

 blefvo de metalltrådar, som skulle användas, före försöken pre- 

 parerade på det sätt, att de under 10 till 15 timmar höUos i 

 ett luftbad vid 100 graders temperatur. 



4. Vi öfvergå nu till de egentliga observationerna. 



De i det följande förekommande benämningarne: större 

 sträckningen och mindre sträckningen utmärka, den förra, att 

 tråden sträcktes med en vigt af 2 % upphängd på en häfstångs- 

 arm af 53 millimeters längd, och den sednare med en belastning 

 af 2 'S på 37 millimeters häfstångslängd. Det förra motsvarar 

 en direkt dragkraft utefter trådens längd af 3,466 'S, och det 

 sednare en dylik dragkraft af 2,420 'S. 



flatinatråd. 



Trådens diameter var 0,542 millimeter. Motståndet i trå- 

 den, då ingen ström genomgick densamma, var såsom medium 

 af flera försök, före, under och efter observationsseriens slut, 

 vid en temperatur af + 17^,1 lika med 15,62 rheostatenheter. 



Försöket 1. a. 



Mindre sträckningen. 

 Då strömmen genomgick tråden och förlängningen blifvit 

 konstant, utgjorde samma förlängning (U) 43,5 skaldelar, ut- 

 öfver den längd, tråden hade vid en temperatur (T) i lådan af 

 + 17*^,7, då ingen ström genomgick tråden*). Under 0,36 se- 

 kund förminskades trådens förlängning med 1,2 skaldelar, hvilken 

 förminskning i det följande kallas ti. Trådens förlängning i 

 det ögonblick, motståndet uppmättes, var således U — w =^ 42,3 

 skaldelar. Detta motstånd (M) utgjorde 16,70 rheostatenheter. 



") En medhjelpare afläste i tuben förlängningen i det ögonblick, då jag afbröt 

 den uppvärmande strömmen och. bestämde motståndet. 



