93 



ÖtViTsigt af Koiigl. Vülüiiskaji.s-AkatU'uiiciis FörhandliiiKar. l''-'Gt). N:o 4. 



Nya mineralier från Werinland. 

 Af L. J. Igelström. 



[Meddelade den 18 April 1866.] 



^ 1. Lamjyi'ofan frän Långbanshyttan i Wermland. 



Med detta namn, härledt från grek. ordet la/.i7j:Qnq>aijg, 

 klart glänsande, klarskinande, har jag betecknat ett vid nämnda 

 grufvor, tillsammans med magnetisk jernmalm och tungspat, fö- 

 rekommande mineral af hvit, vackert perlemorglänsande färg, 

 bildande bladiga massor, klyfbara till tunna genomskinliga blad. 

 Det synes temligen lätt vittra och antager då en svag blek- 

 röd färg, samt blifver matt och ogenomskinligt, men bibehåller 

 de utmärkt tydliga genomgångarne. Pulfret hvitt, eller ytterst 

 svagt rödlätt (till följe af förvittring?). Sp.v. =^ 3,07. H. = 3. 



Glödgadt i blåsrörskolf afgifver det, under dekrepitering, ej 

 obetydligt vatten, som ej är surt. Det mörknar något vid het- 

 tans första inverkan, men bränner sig snart nog åter lika hvitt 

 som det var före försökets början. Smält med borax på pla- 

 tinatråd, medelst blåsrör, ger det stark manganreaktion. I 

 fosforsalt löses det med en ringa, flockig återstod. På kol 

 smälter det temligen lätt till en svart ogenomskinlig slagg- 

 kula, under det att kolet starkt beslår sig med blyoxid, och 

 under det blåsrörslågan färgas blå. En brinnande alkohollåga 

 färgas blå och spektralapparaten tillkännagifver, att mineralet 

 innehåller både kali och natron. Med soda på kol erhålles hepar 

 och blykulor; någon arseniklukt förmärkes ej. Vid pröfning på 

 borsyra, fosforsyra, fluor och chlor erhålles ej reaktion på 

 dessa kroppar, på sin höjd spår af fosforsyra och chlor. Kisel- 

 syra synes mineralet ej innehålla, åtminstone ej i någon vä- 

 sendtlig mängd. 



