N. J. ANDERSSON, BIDRAG TILL DEN NORDISKA FLORaN. 123 



Vilfa och Catabrosa ocli de öfriga med dessa förvandta genera 

 så, att den på det uppenbaraste förenar verkliga Poaeacese med 

 verkliga Agrostideae. I likhet med si. Vilfa har den enblom- 

 miga småax utan rudiment till någon öfre blomma, men från 

 detta slägte afviker den helt uppenbart genom de stora glumse, 

 de korta och breda palese samt genom småaxens och bladens 

 hela utseende. I detta hänseende likasom i småaxens byggnad 

 påminner den onekligen mest om. Catabrosa eller den afdelning 

 af Glyceria, som Ruprecht afskiljt under namn af Arctophila. 

 Också låter Grisebach i Ledebours Flora rossica IV. p. 385 

 detta slägte som afdelning hänhöra under Trinii Colpodium, 

 ehuru han härifrån skiljer det af Brown i dess Melville Flora 

 (Vermischte Sehr. I. p. 414) först beskrifne Colp. latifolium, 

 benämnande det Arctagrostis (1. c. p. 434) med plats mellan 

 Psamma och Cinna L. 1. Blyttia Fr., och detta på grund af de 

 enblommiga småaxen samt »callus minutus nudus et caryopsis 

 magis coraplanata». Men just denna Arctagrostis latifolia fö- 

 rekommer ej sällan med 2-blommiga småax, såsom äfven RoB. 

 Brown (1. c. p. 416) intygar. 



Skulle man deremot hufvudsakligen fästa sig vid utseendet, 

 så kunde man i sanning vara benägen att anse nu ifrågavarande 

 gräs vara blott en förkrympt högnordisk form antingen af Col- 

 podium latifolium eller ock af Glyceria fulva, det förra om man 

 mera afser örtståndet, det sednare om man företrädesvis fäster 

 sig vid småaxens utseende, ehuru de tydligen äro enblommiga. 



Båda dessa växter tillhöra hela den arctiska regionen såväl 

 i Asien som Amerika, hvarjemte Colpodium finnes särdeles yppig 

 i Finmarken och Glyceria fulva representeras i Europa af en 

 yppig (månne verkligen skild?) form: Gl. pendulina i Torneå- 

 elfven. 



Hvad slägtet Colpodium särskildt angår, så finnes deraf 

 blott 2 arter i Amerika, nemligen C. latifolium med dess under- 

 art C. arundinaceum (Vilfa Trin.) och C. pauciflorum, hvilken 

 sednare har axformig vippa och rudiment till en andra blomma 

 samt spetsiga glumer, som mot spetsen äro sträfva. Men inom 



