v. POST, BIDRAG TILL JÄTTEGRYTORNAS KÄNNEDOM. 137 



nästan omärkligt å den motsatta delen. Hela längden af denna 

 del omkr. 5 a 6 fot. 



Den norra sidoursvarfningen är störst. Den synes haft en 

 radie af 8—10 fot och visar blott ett system af fullt horizon- 

 tela refflor, hvilka äro skarpa och väl bevarade mot den medlersta 

 grytan; men å motsatta sidan förlora sig reporna och poleringen, möj- 

 ligen dock endast genom atmosferiliernas inflytande, liksom å den 

 södra, emedan dess delar mera utgå i dagen. Denna del är äf- 

 ven mycket hvalfformig, och alla spår till kanal ofvanifrån saknas 

 äfven här. Hela längden af periferien är omkring 9 fot. 



Tyvärr har tillfälle ännu icke blifvit att låta undangräfva 

 den af grus och sten bestående lösa marken under dessa ursvarf- 

 ningar, och måste jag derföre utelemna alla förmodanden deröf- 

 ver; m.en af bergklippans nuvarande former och utaf den fasta 

 och hårda bergartens beskaffenhet kan man på stället öfvertyga 

 sig om att några motsvarande delar, i form af bergklippa, med 

 visshet alldeles icke här förefunnits; man ser nemligen intet tecken 

 att någon större del af klippan aflossnat, icke heller ens att så- 

 dana remnor förefinnas, hvarigenom man vore berättigad att anse 

 rimligt, att ett motsvarande stycke berg till dessa jättegrytor 

 verkligen någonsin förefunnits. Man ser sålunda här ' alldeles 

 samma företeelse som vid Asketorp och vid Ultuna, en jätte- 

 grytbildning, som saknar och alltid saknat största delen af sin 

 periferi i form af berg. 



Sedan jag nu redogjordt för de vigtigaste enskilda omstän- 

 digheterna vid de serskilda grupper af här omhandlade jättegry- 

 torne, torde jag fä anföra några ord till försök af förklaring öf- 

 ver dessa företeelser, härledd ur här anförda, för ändamålet mest 

 behöfliga enskildheterna. 



Man har i allmänhet varit öfverens att jättegrytorne härröra 

 från vattenströmmar, hvilka med ett visst våld försatt småstenar 

 i en rotatorisk rörelse, och att derigenom dessa urholkningar under 

 långa tidrymder ursvarfvats. Till bevis härpå har man äfven 

 förefunnit i flere strömmars flodbädd dylika jättegrytor af flera 



