144 ÖPVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. f ÖUHANDLINGAR. 



Röras, och allmän såsom rullsten i åsariie ända från Dalarne 

 till Skåne, och A''. Tysklands slätter; de öfriga fem tillhöra vis- 

 serligen bergarter, hvilkas fasta klyftor liggfi norr härifrån, men 

 äro ej så väl representerade, att den motsvarande fasta klyften 

 kan med visshet påvisas. Med någon kännedom af rullstens- 

 åsarnes material, igenkänner man likväl, att dessa stenar äro 

 af alldeles samma bergarter som de vanliga i ruUstensåsarne — 

 och i den närmaste åsen deraf, der jjorfyr, gråvacka, qvavisit, 

 röd sandsten och fl. af N. Dalarnes bergarter (5 — 6 proc. vid pass) 

 i ymnighet förekomma — blandade med siluriska från Nerike — 

 ehuru vida bättre randade och polerade. Sålunda vittnande, en- 

 ligt mina förut uttalade åsigter, att åsarnes material till en be- 

 tydande del åtminstone, legat ofvanpå glacierens yta, utgörande 

 dess inidtelnioräner (guflerlinien) och att dessa på glacierens rygg 

 burits från Skandinaviska bergens högsta delar öfver landet till 

 hafvet och äfven måhända till någon del deröfver. 



Sedan jag nu redogjordt för det, enligt mina studier, sannolika 

 uppkomstsättet för dessa jättegrytfenomener, må det blott tillåtas 

 mig anföra några ord för att tillkännagifva uti hvilka kända fö- 

 reteelser å nutidens glacierer, som man har att i våra dagar åter- 

 finna dessa egendomliga bildningar. Af brist på härför lämplig 

 literatur, kan jag här endast citera några korta, men särdeles 

 uttrycksfulla strofer af D. Forbes, som uti sin berättelse öfver 

 Chamouni-glacieren uttrycker sig på följande sätt: 



»I närheten af Trélaporte på Chamouni-glacieren äro: »Mou- 

 lins,» hvilka förarne icke försumma att visa de resande. De äro 

 djupa och nästan cylindriska hål i isen, uti hvilka bäckarne, som 

 bilda sig på glacierens yta, nedstörta, med efter årstiden mer 

 eller mindre starka vattenfall. Mången gång ser man två sådana 

 vattenfall i ett och samma hål eller en ström, som delar sig i 

 tvenne fall; men i hvilket tillstånd eller fortskridande glacieren 

 än må vara, så finner man dock dessa vattenfall eller moulins 

 alltid nära nog på samma punkt, d. v. s. nära samma fasta punkt 

 vid glacierens sida. Här och der påträff"ar man gamla, af vattnet 

 öfvergifna hålor.» 



