S. LOVEN, PHANOGENIA. 225 



hvilken delar sig i breda ringar, stråligt genomdragna af de ka- 

 naler, som leda till dess cirrer. Den öfversta af dessa ringar 

 afgifver i kanten fem fortsättningar, hvilka såsom tunna hinnor 

 upptagas i de första radialernas suturer och inskjuta mellan 

 dem. Ofvanom verticillarledet finner man de första radia- 

 lernas triangulära ytor, och, der dessa sammanträffa i midten, 

 en liten "rosett" med fem lober, vända emot radialernas spetsar, 

 ej emot deras suturer. Denna rosett är antagligen sammansatt 

 af de fem ursprungliga basalerna, hvilka blifvit efter under de 

 öfriga delarnes tillväxt och här återfinnas i det inre. Öppnar 

 man knappen af ett torkadt exemplar af A. Eschrichti, finjier 

 man denna de fem basalernas rosett belägen ofvanom randen 

 af knappens håla och något lägre än de fem första radialernas 

 bottenplan. Rosetten har i midten af sin dorsala yta en fera- 

 hörnig öppning, hvars sidor utgöra delar af uddarnes baser, men 

 sömmar mellan de serskilta basalerna kan jag ej upptäcka. De 

 äro med sina spetsar riktade mot midten af de första radialernas 

 inre ändar, och sluta med en utbredd locker väfnad, ej långt från 

 den inre bottnen af första radialets ventrala, djupa ligamentgrop. 

 Rosettens ventrala sida visar i hvarje vinkel ett icke rörforraigt, 

 utan invändigt fast utskott, som sammanbinder henne med 

 suturen mellan första radialerna. Mellan de fem basalerna och 

 fem utskotten äro de tio öppningar, genöra hvilka den ringkanal, 

 i hvilken radiernas fem centralkanaler mynna, står i förbindelse 

 med knappens hålighet, i det mot hvarje radialkanal svara två 

 öppningar, en på hvarje sida om hvarje af basalrosettens fem 

 armar. Inom denna ringkanal höjer sig hennes ventrala yta 

 i oregelbundna, rundade, lakunära fortsättningar, hvilka, jemte de 

 ribbor, i hvilka de öfvergå på inre väggarne af den hos denna 

 art djupa radialbägaren, utgöra fästen för perisomets medlersta 

 dorsala del. Denna radialbägare uppkommer deraf, att första 

 radialernas aborala yta med sina stora muskelfästen är mycket 

 hög, hvarigenora den ventrala ytan kommer att mycket stupa 

 inåt, och bildar en nästan rät vinkel med den dorsala. Detta 

 förhållande återfinnes, ehuru ej i samma grad, äfven hos några andra 



