.■5. LUVEN. l'HANOGEMA. 227 



dela sig hos denna dichotomiskt ined lika grenar, hos Phanogenia 

 äfven dichotomiskt, men så, att andra och tredje axillerna hatVa 

 olika grenar. Brachialerna i första armgrenen äro hos båda fyra, 

 det andra bär utvändigt den första pinnulan. De följande, andra 

 och tredje grenarne hafva hos Goldfuss' art fyra brachialer,, 

 af hvilka den andra utvändigt har en pinnula. Räknadt från 

 radiale axillare, grenar sig hvarje brachium fyra gånger, och slut- 

 ligen utgå från hvarje af de åtta axillerna två fria mångledade 

 armar. Hos Phanogenia har andra grenen tvä brachialer, utan 

 pinnula, och från dess axill utgå tvä olika grenar, den yttre fri, 

 ni.ångledad, den inre, af två brachialer. Dennes axill, den fjerde^ 

 bär åter två olika grenar, den inre fri, den yttre af två bra- 

 chialer, af hvilka den andra, i femte axillen, ger fäste åt två 

 fria mångledade armar. Således delar sig, räknadt från radiale 

 axillare, hvarje brachium fem gånger, och bär sexton fria armar, 

 nemligen tillsammans fyra yttre från den tredje axillen, fyra 

 inre från den fjerde, och åtta från den femte *). De fria ar- 

 marne äro ganska fina, långa, och rundade på ryggsidan; 

 de sex första leden äro räta, de tolf följande mycket sneda, af 

 de pä dem större pinnulw, de öfriga till spetsen mindre sneda^ 

 eller nästan räta. Den sida, som bär pinnula har ofvan och nedanför 

 denna en framstående skifva för muskelfästena; den motsatta 

 sidan skjuter ut i en spets. De första leden äro korta, mot 

 spetsen blifva de längre och smalare, i aborala ryggkanten äro 

 de småtaggiga. 



De serskilta radial- och brachialstyckena äro, såsom hos 

 Antedo") förenade på tre olika sätt: genom med muskler försedda 

 ledgångar, hvilka hufvudsakligast förmedla djurets rörelser; genom 

 endast svagt, åt sidorna, rörliga ledgångar, som sammanhållas af 

 senor; och slutligen genom orörliga syzygier, hvilkas function änna 

 är outredd, och sannolikt har betydelse för återbildningen af en 

 afbruten arm. Hos olika arter af Antedon äro isynnerhet de först 

 nämnda mycket olika utbildade, starkast, så vidt jag sett, hos Antedo» 



*) Denna är den normala förgreningen, men afvikelser förekomma, då t. ex. frätt 

 en fjerde axill afgå tvä terminala armar, sannolikt efter repi'oduction. 



