370 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD, FÖRHANDLINGAR. 



Mina misstankar, att pyrofyllit och jernglans ej skulle vara 

 det enda för platsen betecknande, hafva till fullo bekräftats. Till 

 ett annat tillfälle sparande en fullständigare redogörelse, då jag 

 hunnit fullt afsluta den kemiska undersökningen, inskränker jag 

 mig till en kortfattad öfversigt af mina hittills gjorda iakttagelser 

 rörande mineralierna vid Westana. 



Bergarten, hvarti malmgången uppträder, utgöres af en hvit 

 till gråaktig qvartsfels, här och der öfvergäende till en egen- 

 domlig hvit glimmerskiflfer, bestående af långdragna, smala glim- 

 merlameller, genomsatta af fina qvartskorn utan märkbara spår 

 af fältspat. Det är samma bergart som Linné i sin "skånska 

 resa" beskrifver under namn af Jämsjösten, och som, sålunda 

 uppträdande äfven på Blekingssidan, utgör hufvudmassan af de 

 höga åssträckningar, som företrädesvis i öster och vester genom- 

 stryka en betydligare del af Näsuras och Wånga socknar. I för- 

 bigående må anmärkas, att bergarten än i dag inom orten har 

 samma betydelse, som vid Linnés besök i Christianstad för 117 

 år sedan ådrog sig hans uppmärksamhet, nämligen för afsättning 

 på Pommern och andra delar af kontinenten för ändamål, som 

 ännu af almogen uppgifvas som lika obekanta, som Linné anför 

 dem vara, om också det teznligen gängse namnet "leasten" (lie- 

 sten) tydligt nog anger, för hvad bruk de i bestämda dimensioner 

 tillhuggna stenarne varit och ännu äro afsedda. Linnés be- 

 skrifning ') på stenarten passar fullkomligt på den, jag vid mina 

 utflygter i trakten sett brytas på åtskilliga ställen inom nämda 

 skånska socknar, t. ex. vid Grönhult, på nägot öfver | mils af- 

 stånd från Westanå. Att bergarten ej öfverallt är lika lämplig 



') I Linnés skånska resa, sid. 80 läses om ifrågavarande stenart följande. 

 Jäuisjö-steu var en slags sten, som kom ifrån Jämsjö församling, och af Stad- 

 sens handlande utskeppades til Dantzig ocli Curland, hvai-ifrän han såldes til 

 Pilland, men hvartil han brukas utomlands, viste Christianstadsboerne väl icke 

 sjelfva. Stenen var merendels bruten j aln lång, fyrkantig; men ej tjockare 

 iln det smalaste af armen; han var en Saxum micaeeum, cotaueum, substriatum, 

 incarnatum. bestående ex particulis micaceis, nitidis, oblongis, albis, parvis, 

 mixtis pulvere impulpabili cotacco; när han refs med^knifven gick han til et 

 tint mjul, som kalk, och när luin brändes, vardt han en strösand, tjenlig til 

 strö-bössor. 



