BLOMSTRAND, NYA MINERALIER ERAN SKÅNE. 377 



Af det anförda torde tillräckligt framgå, att den kemiska 

 undersökningen af mineralierna vid Westanå är ett lika otack- 

 samt som tidsödande arbete, så vidt ett fullt afgörande resultat 

 verkligen skall vinnas. Ej nog att analysen i och för sig är svå- 

 righeter underkastad. Af föreningar, som endast innehålla all- 

 männare förekommande ämnen, men icke dess mindre med stor 

 svårighet noggrant analyseras, intager, som väl är bekant, den fos- 

 forsyrade lerjorden ett framstående rum. Ännu betänkligare är 

 svårigheten att erhålla ett fullt rent material för undersökningen. 

 I synnerhet gäller detta om de helt och hållet amorfa förenin- 

 garne, der, äfven om utseendet tyder på fullkomlig renhet, till- 

 fälliga inblandningar likväl kunna förefinnas. Finnes t. ex. kisel- 

 syra i ett fosfat, kan den vara väsendtlig och tillfälligtvis inblan- 

 dad. Det återstår då endast att genom upprepade analyser söka 

 afgöra inflytandet af dess möjligen varierande mängd på halten 

 af öfriga mineralets beståndsdelar. A andra sidan visa åtskilliga 

 i min ego befintliga stufiger, huru fosfaterna stundom gå öfver i 

 hvarandra. De brokigaste skiftningar i blåttgrönt, köttrödt och 

 tegelrödt tyda på samtidig förhandenvaro af lazulit och andra 

 hvar på sitt sätt färgade fosfater, i intim blandning med hvar- 

 andra. Vore man inski-änkt till dylika profver, skulle en kemisk, 

 såväl som rent mineralogisk bestämning vara omöjlig. 



Detta ger oss slutligen anledning att nämna några ord om 

 Westanågångens sannolika uppkomst. Allt tyder på, att den 

 bildats på våta vägen. Under förhållanden, som för närvarande 

 äro omöjliga att närmare bestämma, hafva lösningen af kiselsyra, 

 fosforsyra och svafvelsyra, lerjord, kalk, jern o. s. v. samman- 

 träffat med hvarandra. Fällningar hafva uppkommit af växlande 

 natur, och här och der, vid det helas stelnande till en fast massa, 

 utsöndrat sig i kemiska föreningar, under det på andra håll en 

 skarpare afsöndring blifvit förhindrad. Fosfaterna, som på grund 

 af sin svårlöslighet tidigast afsatt sig jemte de rena lerjordssili- 

 katerna, hafva utsatts för den fortsatta inverkan af den ännu gela- 

 tinösa, i öfverskott varande kiselsyran. Den stelnande qvarts- 

 massan har omslutit svanbergitens kristallaggregater, och som en 



