380 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR. 



jernsorter skulle inträffa, om kokningen inträdde innan jernet 

 blifvit löst. Till åstadkommande af hastig upplösning användes 

 jernet alltid i fint fördeladt tillstånd. Den i uppsatsen 1862 

 lemnade föreskriften, att till upplösningen begagna en bägare 

 med ett väl tillslutande täckglas, för att derigenom förekomma 

 luftens fria tillträde (hvaraf olösliga kolföreningar bildas, och 

 hvilkas mängd ökas i mån som lufttillträdet är större), iakttages 

 likaledes med största noggrannhet. 



På detta sätt har det lyckats lösa åtskilliga tackjernssorter 

 så väl, att intet eller knappt spår af olöst kol kunnat förraärkas. 

 Likaså har oräckt och ohärdadt brännstål från Österby, hållande 

 1,3 proc. kol, kunnat upplösas utan att lemna någon, åtminstone 

 vägbar, kolig återstod. Då en bit af samma stål, räckt och 

 härdadt, löstes i 20 — 30" temperatur och vid luftens obehindrade 

 tillträde, erhölls 0,23 proc, samt, vid likadant försök med o/iär- 

 dadt stål af samma sort, 0,63 proc. kolhaltig återstod. 



Huruvida skäl finnas för handen att, såsom Hr Rinman 

 antydt, skilja mellan flere sorter bundet kol i jern och stål (Hr 

 Rinman synes vilja antaga tvenne sorter, som han kallat cementkol 

 och härdningskol), så lärer väl detta endast kunna afgöras genom 

 en mängd noggrannare försök, hvarigenoin större klarhet i saken 

 kan vinnas. Till dess att detta skett, måste man väl, såsom 

 hittills, åtnöja sig med att endast skilja mellan grafit och bundet 

 kol; och detta skiljande har visat sig kunna, medelst ifrågava- 

 rande metoder, verkställas på ett lätt och, åtminstone för prak- 

 tiska behof, tillräckligt noggranot sätt. 1 stångjern, stål samt 

 tackjern med liten halt af bundet kol, bestämmes detta kol ännu 

 lättare på en kalorimetrisk metod, som äfven finnes intagen uti 

 ofvannämnde uppsats i Jernkontorets Annaler 1862. 



