386 ÖFVEKSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR. 



lorat sin glans och antagit en ljusare, gråbrun färg. Hos fullt 

 utbildade ändtligen med 8 vindlingar har denna skalets förvittring 

 spridt sig ännu längre ned, och gjort större delen af skalet nästan 

 grågul, till följd hvaraf dessa exemplar, oaktadt de genom sista 

 vindlingens storlek äro nära 3 gånger högre än de 4-vindlade, 

 likväl lättast förbises, ja nästan endast undantagsvis kunna ur- 

 skiljas från barken, hvarpå de sitta, helst som dessa vida oftare 

 än de yngre synas uppleta sprickor och ojeninheter att dölja sig 

 uti. Vidare äro denna arts, likasom de flesta andra snäckors, 

 yngre individer tydligen mer rörliga och benägna för klättrande 

 än de äldre; då derföre man finner de förra af denna art till 3 

 å 5 alnars höjd på stammarne, är det sällsynt att träffa ens de 

 5 — 6-vindlade mer än alnshögt ofvan marken, och ännu lägre 

 har man i de flesta fall att söka de fullväxta, eller allrahelst på 

 och i sjelfva jorden, der de under lingon- och blåbärsris m. ra. 

 äro ytterst svåra att upptäcka, särdeles som skalets längesedan 

 började förvittring här snart när sin ^ höjd och detsamma vid 

 minsta vidrörande lätt faller sönder. Åtminstone har jag bland 

 7 eller 8 fullväxta exemplar, som jag funnit nere på marken, 

 icke träffat mer än 3, som voro dugliga att lägga i en samling, 

 och blott i ett enda var djuret ännu vid lif. I de fä, som jag 

 lyckats träffa lågt ned på trädstammar, har djuret alltid funnits 

 lefvande. Med undantag af förvittringen, som jag ej hos någon 

 annan svensk snäcka funnit så stark som hos denna, förhåller 

 sig denna art, på det hela taget, icke annorlunda i anseende till 

 vistelseort och rörlighet vid olika åldrar än många andi'a snäckor. 

 Så t. ex. säger Edv. v. Mårtens i sin reseberättelse från Italien 

 om Helix profuga: "ich traf nur junge an den Baumstämmen, 

 erwachsene immer in der Erde verkrochen. Ebenso fand ich es 

 auch anderwärts." I Nerike träffas aldrig ett fullväxt exemplar 

 af Helix bidens annorstädes än nere på marken, mellan affallna 

 qvistar och löf, men mot hösten är ingenting vanligare än att 

 träffa både helt små, samt mer än halfväxta ungar deraf upp- 

 krupna till 1 eller 2 alnars höjd på släta aspstammar; och hvem 

 har icke mångengång vid torr väderlek funnit unga exemplar af 

 H. hortensis i olika utveckling-stadier och i stor mängd mer och 

 mindre högt på trädstammar, utan att ett enda fullväxt stått att 

 finna, om icke nere på marken i mossan eller i grästufvor, der 

 tillochmed denna, jemförelsevis med Pupa columella mycket stora 

 snäcka ofta är synnerligt väl undangömd! Har nu Pupan, 

 hvilket ej kan betviflas, samma vanor, och dertill kommer skalets 

 litenliet, tidiga förvittring och deraf följande bräcklighet, så är 

 det icke underligt, att man mot hundrade unga exemplar af 

 denna art knappt träffar ett fullväxt, ehuru alla de unga en gång 

 i sin ordning skola blifva fullväxta och — svåra att finna. 



P. antioertigo Dr. — Bland vissnad säf på stranden af Slättaträsk å 

 Wermdöii. 



