416 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR. 



ändrad har typen bibehållit sig, att vi mellan arterna, sådant 

 slägtet hittills blifvit uppfattadt, finna föga skiljaktighet till for- 

 men, oaktadt deras betydelse i förhållande till mera utvecklade 

 former kan föra dem långt ifrån hvarandra. Detta kan till en 

 del förklaras genom den föränderlighet, hvilken hvarje art tydligen 

 är underkastad efter de förhållanden, under hvilka den lefver, 

 hvilket gör de yttre formkaraktererna svåra att använda. Men 

 äfven om detta slägte, liksom om Alecto, gäller den anmärkningen, 

 att ehuru en mängd af arter blifvit beskrifna, är dock hittils 

 ingen ovicell-bildning anmärkt för någon af dem, och troligen 

 har man att uti denna för dem alla söka det bästa utmärkelse- 

 tecknet, som måhända skall söndra detta slägte liksom Alecto 

 och hänföra det såsom utvecklingsstadium till flera utvecklings- 

 riktningar, liksom vi här afskilja de båda våra lefvande arter 

 hvar till sin familj. Koloniens form, såvidt den beror på för- 

 greningen, är nemligen allt för oregelbunden för att lemna en 

 säker karakter. An grenar sig den krypande kolonien från det 

 första djurhuset straxt dichotomt, än finner man den till en början 

 odelad; och grenarnes längd, innan de ånyo dela sig, visar sig 

 varierande såväl för en kolonis serskilta delar, som isynnerhet 

 vid jeraförelse af flera exemplar. Grenarnes form kan än vara 

 rak, än böjd, troligen i det senare fallet beroende på yttre för- 

 hållanden: deras bredd, som naturligtvis står i samband med 

 antalet af djurhus i bredd vid hvarandra, följer för alla den re- 

 geln att ökas mot deras slut, så att den karakter, hvilken häraf 

 blifvit hemtad för att urskilja de båda lefvande arterna, kan för 

 fullständiga exemplar icke längre med samma betydelse användas. 

 Men i dessa utvidgningar skola vi finna kolonien nå höjden af 

 sin utveckling, och det är då klart, att vi der också hafva att 

 söka de mest karakteristiska formskillnaderna. 



Diastopora (Criserpia) repens 

 är i nutiden den form, som kommer närmast Alecto-ijYien, hvilken 

 vi känna från Skandinaviens kuster, der den förekommer pä de 

 största djupen, krypande på Gorgonior, Oculinor, stenar o. d. 



