SMITT, KRITISK FÖRTECKN. ÖFVER SKAND. HAFS-BRYOZOER. 419 



linier skilja dem åt, på samma sätt som vi senare skola se på 

 de öfriga Diastopora-Sirternsi; men ännu i sina yngsta genera- 

 tioner och yttersta utbredningar visar den en tendens att bibe- 

 hålla Criserpia-ty^ey), deruti att generationsränderna böja sig i 

 bugter, och från hvarje bugt utvecklar sig grenformigt en ny ut- 

 bredning. 



Skillnaden mellan den typiska Criserpia repens och denna 

 sistnämnda form är så stor, att man annars knappast skulle 

 kunna förena dem, om ej en mängd af öfvergångar gåfve ett till- 

 räckligt bevis för deras art-identitet. Det må vara nog att i 

 detta hänseende anmärka ett exemplar (Tafl. VIII, fig. 5), som 

 åt ena hållet fått en typisk Criserpia-gren, under det att åt andra 

 hållet tvenne mera Diastopo7'a-\ika, utbredningar framträdt. Men 

 om också denna skillnad ej eger artskillnadens betydelse, är den 

 dock anmärkningsvärd, isynnerhet derföre att vi inom Tuhulipori- 

 dernas familj, der vi likaledes hafva att noggrannt följa utveck- 

 lingen af en Criserpia-f orm, träffa fullkomligt motsvarande olik- 

 heter såsom öfvergångar till mera utvecklade former inom serien. 



De följande Skandinaviska arter af Diastopora-sVéigtet visa 

 sig också i sin utveckling såsom fortsättningar af de förändringar, 

 hvilkas betydelse vi redan påpekat. I stället för de smala, mer 

 eller mindre convexa grenarne, som först i ändarne blefvo till- 

 plattade utbredningar, finna vi här kolonierna straxt från början 

 tillplattade och utbredda, i seriens början blott åt ett håll, men 

 slutligen genom en hastig sammanväxning omkring sin utgångs- 

 punkt utbildade till runda skorpor med jemn eller oregelbunden 

 rand och med denna stundom frigörande sig från fästet, hvar- 

 igenom de erhålla en skål- eller bägarform. Alla de olikheter, 

 som rymmas inom dessa gränser, skulle lätt kunna föranleda oss 

 till uppställande af ännu flera arter; men vi skola se, att de 

 olika formerna förhålla sig till hvarandra dels såsom ålders- 

 förändringar, dels såsom varieteter. Och om vi också ej kunna 

 uppgifva den direkta orsaken till dessa senare, bevisa dock öfver- 

 gångarne deras art-identitet. 



Den enklaste formen. 



