SMITT, KRITISK FüRTECKN. ÜFVER SKAND. IIAFS-BKYOZOER. 423 



ter, som blifvit liemtad från koloniens helt och hållet fastvuxna 

 eller i randen fria ställning, förlorar dessutom sin betydelse äfven 

 för artskillnaden då vi se äldre kolonier af den typiska D. Ohelia 

 vid fästets ojeinnlieter, eller när de möta andra kolonier, eller 

 till och med utan någon sådan synbar orsak, få sin rand på 

 samma sätt upplyftad. Och ännu mera bestyrkes denna åsigt, 

 Där vi hos nästa art skola finna samma olikheter. 



Djurhusens förändringar kunna äfven här hänföras till deras 

 olika ålder inom kolonien och den mer eller mindre framskridna 

 förkalkningen. De yngsta delarne af en koloni hafva djurhusen 

 i sitt fullt utbildade tillstånd uppskjutande i en bakåt böjd rör- 

 form, nästan af samma längd som den nedliggande delen. Kolo^ 

 niens äldre delar dereraot — och det vanligaste är att finna hela 

 kolonien vara sådan — hafva sina djurhus endast föga uppskju- 

 tande eller till och med mynnande i framsidans plan. Detsamma 

 gäller om smårören. Och bädaderas mynnigar äro jemna och 

 runda, blott någon gång finner man djurhusmynningarnes ränder 

 åt ett håll utdragna i en trubbig spets eller utifrån snedt afskurna. 

 Koloniens framsida är på yngre exemplar tecknad med krithvita 

 streck, som utmärka de insänkta skiljolinierna mellan djurhusen 

 och smärören, och när dessa sta i jemnt alternerande quincunx- 

 ställning, bildas på detta sätt bakom hvarje djurhusmynning ett 

 triangulärt fält. Stundom kan man nu se förkalkningen fortgå 

 så, att detta fält först får en hårdare konsistens och krithvit färg. 

 Vanligast deremot utgår den högre förkalkningen från skiljo- 

 linierna, och när dessa härigenom höja sig, qvarstår mellan dera 

 och bakom hvarje djurhusmynning ett nedtryckt, triangulärt fält, 

 som utmärker djurhusets framsida och stundom — isynnerhet på 

 exemplar från de största djupen, der de vanligast äro fastade vid 

 Terebratula och få sina kolonier straxt från början hårdare för- 

 kalkade — kan antaga formen af en längsgående fåra från den 

 ena djurhusmynningen till den i quincunx-ställningen rätt bakom 

 belägna. Men slutligen utbreder sig förkalkningen mera jemnt 

 öfver hela kolonien, och när denna fått sitt brungula öfverdrag, 

 kan man knappast urskilja annat än de runda uppskjutande 



