434 ÖrVERSTGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR. 



före tvingar oss till ett sträugt urskiljande af dennas former i de 

 lägre utvecklingsstadierna, raen tillika visa, att äfven denna familj 

 låter uppställa sig uti formserier, inom hvilka formernas förhål- 

 lande till hvarandra låter förklara sig af utvecklingshistorien, om 

 också mycket i detta hänseende ännu återstår att finna. 



TubidiporidcB 

 är den på former rikaste familjen bland nutidens Cyclostoraer. 

 Den visar oss också ett exempel på flera bredvid hvarandra 

 stående utveckHngsriktningar, hvilka dock på många ställen 

 sammanträffa med hvarandra. För att utmärka deras nära för- 

 vandtskap bibehålla vi dem alla under Lamarcks genusnamn 

 Tuhulipora, men urskilja inom detta slägte trenne formserier, 

 som visserligen i sina mest utvecklade stadier låta begränsa sig 

 genom karakterer, men hvilka utvecklingshistorien och öfvergångs- 

 formerna på mångfaldiga sätt sammanbinda med hvarandra. 

 Främst ställa vi 



Idmonea, 

 då denna grupp i sin utveckling låter återföra sig till den enklaste, 

 mest AlectoAWdi utgångspunkten. Den utmärker sig genom sina 

 upphöjda, förgrenade stammar, med ovicellerna i form af utdragna 

 uppsvallningar längs grenarnes framsida. Den art, som i dessa 

 hänseenden blifver den mest utvecklade, är 



Idmonea atlantica, 

 hvilken dock i sin början är den enklaste af alla Tuhuliporider. 

 Den förekommer under tvenne former, af hvilka den ene, 

 med mindre djurhus och smalare grenar, synes vara mera ute- 

 slutande arktisk och vid Skandinaviens sydligare kuster tillhöra 

 de största djupen, under det den andra, bredare formen, med 

 större djurhus, visserligen äfven är arktisk och tillhör både Spets- 

 bergen och Grönland, raen träffas längre söderut, hvarest den af 

 Johnston varit känd under namn af Idm.. atlantica och af V. 



