SMITT, KRITISK FÖRTECKN. ÖFVER SKAND. HAFS-BRYOZOER. 445 



6 och 7, och med vinkeln emellan grenarne spetsig. I samma 

 mån djurhusens antal ökas i tvärraderna, blifva de innersta djur- 

 husen mera inåt-riktade mot framsidans medellinie; i samma mån 

 Är också stammens baksida mera utbredd och dess tvärsnitt mera 

 konstant triangulärt eller (der ovicellerna uppfylla mellanrummet 

 mellan djurhusraderna) halfrundt. Denna art går också högre 

 upp, ända till hafvets öfversta regioner, och i öfverensstämraelse 

 härmed är den en långt sydligare forn), än hvad de närmast före- 

 gående äro, ehuru den träflPas talrik vid Finmarken och vid Bo- 

 liuslän förekommer ända ned i Ocidinornas region. 



Af dessa karakterer har största delen, såsom vi redan an- 

 märkt, sin antydan i förändringarne hos Idmonea atlantica. Den 

 enda, som ännu skulle kunna göra anspråk på att bilda en säker 

 artskillnad, är grenvinklarnes spetsiga form. Men äfven häri står 

 Idmonea fenestrata såsom en mellanform. Denna karakter beror 

 nemligen ytterst derpå, att djurhusen blifva mera raka. Redan 

 hos Idmonea fenestrata är den derföre tydlig och förekommer 

 omvexlande med den smala formen på denna vinkel, och äfven 

 de öfversta topparne af Idmonea atlantica närma sig härtill mer 

 och mer. Emellertid är den för de flesta fall en god karakter. 



Men oaktadt formerna på detta sätt låta härleda sig, den 

 ena såsom en fortsättning af den andras utvecklingsriktning, i 

 ungefär samma förhållande som vi förut visat för Crisioma^ eger 

 dock Idmonea serpens en sådan sjelfständighet i sitt förekomst- 

 sätt hela sin utveckling igenom och är i sina variationer så an- 

 märkningsvärd såsom ett föreningsband mellan Idmonea och de 

 följande formerna, att den utan tvifvel är berättigad att bära ett 

 eget namn. 



Äfven här böra vi urskilja tvenne former af stammens ut- 

 veckling, den ena mera upprest och fritt förgrenad, den andra 

 mera nedtryckt och stundom till hela sin längd fastvuxen: icke 

 så som vore dessa former hvarandra olika i öfrigt; men just genom 

 sin öfverensstämmelse med hvaraudra i andra hänseenden visa 

 de, att äfven inom Tuhidipora, liksom vi nyss visat det för 

 Diastopora, är det af föga vigt för artskillnaden, huruvida stam- 



