446 ÖrVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR. 



men är mer eller mindre upprest och fri. Men om också de i 

 detta hänseende mest olika variationer förekomma blandade med 

 hvarandra, kan man dock så till vida anmärka en olikhet i de 

 bathymetriska förhållandena, att de mera uppresta hufvudsak- 

 ligast, ehuru ej uteslutande tillhöra de större djupen, under det 

 de högre hafsregionernas alger och Sertularior äro talrikt be- 

 strödda med knippen och oregelbundna hopar af den lägre formen 

 utaf denna art. 



Den är för öfrigt redan förut så noggrannt känd, att vi här 

 blott behöfva anmärka dess oviceller (Tafl. III, figg. 4 och 5), 

 hvilka hafva samma uppkomst, ställning och form som de till 

 Idmonea atlantica. Afven ovicellmynningarne likna dessa senares 

 till sin form, blott att de äro tillplattade; men deras plats kan 

 vara såväl framom (under) som bakom (öfver) en djarhusrad. 

 Hvad en sådan variation i det närmaste påpekar, skola vi se på 

 Phalangella flahellaris. Djurhusens antal ökas äfven här nedifrån 

 uppåt på stammen, så att då de nedre stamdelarnes (fig. 4, h) 

 djurhus hafva en lika stor diameter som den vi funnit för djur- 

 husen på de öfre delarne af en Idmonea atlantica, blifver den 

 uppåt förökad nästan med hälften af denna storlek. Men stundom 

 finner man midt ibland djurhusrader, som bestå af större djurhus, 

 andra, hvilka hafva djurhusen af den förstnämnda storleken. 



Det största interesset bjuder emellertid denna arts utveck- 

 ling. Sedan det första djurhuset är bildadt, uppstår nemligen en 

 Criserpia- form, som isynnerhet på de större djupen visar en hög 

 grad af sin sjelfständighet. I sin början (Tafl. III, figg. 1 och 2) 

 består den af spridda djurhus, och i detta stadium kan den flera 

 gånger — ofta ganska reguliert — förgrena sig, och, hvad ännu 

 mera är, den kan utbilda oviceller, liksom vore den en sjelf- 

 ständig art. Men i dessa fall har den alltid på något ställe visat 

 en antydan att få sina djurhus i radställning, eller reser sig den 

 ene grenen, under det andra fortfara att krypa, och med alla de 

 öfvergångar, som på detta sätt förekomma, kunna vi slutligen 

 leta oss fram till att med säkerhet igenkänna den såsom ett ut- 

 vecklingsstadium af Idmonea serpens. 



