456 ÖFVEßSlGT AF K. VETENSK.-AKAÜ. FÖRHANDLINGAR. 



atåtböjning och utvecklingen derefter blifver kolonien i början 

 flabelliform, sedan halfmånformig, och när denna senare formens 

 hörn ännu mera böja sig bakåt och inåt (Tafl. IX, fig. 6), till 

 dess de slutligen sammanväxa omkring utgångspunkten, uppstår 

 en sluten, rund, m.er eller mindre excentrisk koloni. Djurhus- 

 radernas utveckling går här ännu längre än hos någon af de före- 

 gående Tuhuliporiderna, och djurhusens antal kan ökas ända till 

 20 och deröfver för de större raderna. Dessa sitta omvexlande 

 med mindre, hvilka såsom yngre inskjutas emellan dem under 

 utvecklingen ocli sedermera sjelfva få ännu yngre emellan sig. 

 Men utom genom det ökade djurhusantalet utmärka sig åtskilliga 

 af raderna äfven derigenom, att de äro dubbla. I detta fall stå 

 djurhusen ofta uti alternerande ställning i raderna; men ofta stå 

 de också ganska oregelbundet. Stundom delar sig en sådan sam- 

 mansatt rad straxt efter sin början, och tvenne enkla rader di- 

 vergera från hvarandra nedifrån uppåt. Vid denna delning kan 

 man af flera skäl anmärka en motsvarighet till grenbildningen 

 hos de öfriga Tubuliporiderna. Först och främst är i detta hän- 

 seende att anföra delningsplanets riktning och fortsättning ända 

 ut till utvecklingsranden, och när det ej när dit, synes tydligen, 

 att kolonien verkligen till en del varit klufven men sedermera åter 

 vuxit samman. Till följe deraf utvecklas också ovicellerna skiljda, 

 en eller flera för hvar af de sålunda uppkomna vigglika partierna 

 mellan de delade raderna. Men somliga af dessa utgå ända från 

 de äldsta djurhusen, motsvara de äldsta grenarne, uppkomma 

 innan ännu någon ovicellbildning börjat, och kunna följaktligen 

 ej hafva någon sådan gemensam; andra delningar åter skjuta 

 mindre in i kolonien, motsvara yngre grenar, och liksom vi sågo 

 på Idmo7iea-^rterna, kan här en ovicell utbreda sig öfver dem 

 gemensamt. Ovicellerna och deras mynningar äro för öfrigt till 

 formen fullkomligt motsvarande den föregående artens; mynnings- 

 rören hafva vanligen sin plats vid inre ändan af en dubbelrad; 

 men stundom ser man dem äfven vid de öfriga raderna och längre 

 ut intill sidan, såväl ät höger som åt venster om en rad (fig. 6). 

 Äfven dotta låter iemföra sig med förhållandet hos Idmonea, der 



