468 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR. 



och i topparne af grenarne och grenutskotten äro djurhusen till 

 en större del fria och utskjutande. Den öfverensstämmer till sin 

 storlek, form och porernas täthet med den föregående formens 

 djurhus, och en afbruten topp (Tafl. VI, fig. 9) af den ena for- 

 mens stam skulle svårligen kunna skiljas från en af den andra, 

 blott att djurhusen här sitta något tätare. På samma sätt, om 

 vi jemföra stammarnes baksida (Tafl. VI, fig. 8), blifver skill- 

 naden endast relativ. Granuleringen, en följd af de upphöjda 

 porerna, är densamma, och i toppen äro djurhusen lika tydligt 

 afskiljda från hvarandra: den enda anmärkningsvärda skillnaden 

 är den, att baksidan af H. violacea är mera förkalkad och tjock, 

 liksom hela stammen är mera robust och förgrenad. De "abortiva 

 djurhusen" finnas äfven här i samma ställning på stammens fram- 

 sida som hos den föregående. Stundom förekomma de till och 

 med tvenne tätt bredvid hvarandra, och när då deras vägg i 

 jemnbredd med stammens öfriga delar hårdare förkalkas och 

 deras mynning således inskränkes, påminna de allt för mycket 

 om de hål, hvilka förekomma på stammens rotutbredning för att 

 ej kunna antagas hafva samma betydelse. Deras uppkomst är 

 väsendtligen densamma som djurhusens; men den försiggår genom 

 en senare klyfning först efter dessas anläggning, hvarföre de 

 också ej skjuta så långt in mot stammens baksida. Antagligen 

 finna de sin närmaste motsvarighet i de interstitial-rör och porer 

 eller interstitialrum, hvilka vi på flera ställen härnedati hafva att 

 omtala. 



Ovicellerna äro enligt Särs "taet tiltrykte til Polyzoariet, af 

 oval Form, meget lidet convexe eller temmelig affladede, med 

 taet og fiint punkteret Overflade", en beskrifning, som teni ligen 

 noga passar äfven på dem, hvilka vi afbildat för den föregående 

 formen. 



Allt häntyder således på dessa båda formers nära frändskap; 

 men antingen de efter fullständigare jemförelse af rikare sam- 

 lingar komma att qvarstå såsom skiljda hufvudsakligen genom 

 ovicellernas plats, eller denna plats skulle visa sig vara varierande, 

 hvarigenom de med full säkerhet blefve förenade till en art, stå 



