SMITT, KRITISK FÖRTECKN. ÖFVER SKANU. HAFS-BRYOZOER. 479 



öfre sidan till saraknoppen nedåtvänd och bakom koloniens ur- 

 sprung utbredd och fastvuxen såsom basalskifva (Tafl. XI, fig. 6); 

 och Discoporellans Tubulipofa~sta.dmm är således förbi. Nu ut- 

 bildas allt tydligare de karakterer, som inom detta slägte afskilja 

 arterna. Den första i vår systematiska förteckning, och den, som 

 också längst bibehåller de första utvecklingsstadierna, 



Discoporella verrucaria, 

 kan med säkerhet igenkännas redan från Fabricii beskrifning. 

 Den visade sig också allmän på Spetsbergens Laminarior, der 

 den förekom tillsamman med de båda sista Phalangella-formerna, 

 och Lepralia hyalina. Vid Bohuslän har jag blott funnit några 

 få exemplar, och Prof. Lovens samlingar från denna trakt visa 

 samma förhållande. Afven HiNCKS, som beskrifvit den under 

 namnet D. floscidus, säger den vid England vara "icke allmän." 

 Den är således en mera arktisk form. 



I dess Tubidipora-s,id,åmm (Tafl. X, figg. 6 och 7) stå djur- 

 husen i mer eller mindre tydlig quincunx-ställning. Deras vidd 

 är ungefär |- m.ra. i diameter. Deras mynningsränder äro för- 

 sedda med flera (3 — 4) jemnhöga tänder, och från hvar och en 

 af dessa löper en rand längs djurhusets sida nedåt, der den fort- 

 sättes uti en interstitialribba. Med djurhusens ålder försvinna 

 emellertid sidotänderna, och blott den inre (öfre) sidan af myn- 

 ningen skjuter ut i en större, stundom tvåklufven tand. Djurhus- 

 rörets form, som i början var sexkantig, blifver sedermera rund, 

 der det höjer sig öfver interstitialrummen; men ju mera den mel- 

 lersta tanden utvecklar sig, desto skarpare blifver också djur- 

 husets inre (öfre) rand. Med denna byggnad öfvergår kolonien 

 till den runda vårtformen och utmärker sig från de följande arterna 

 derigenora, att den längst bibehåller sitt ursprung synligt äfven 

 uppifrån. 



I sitt typiska Discoporella-s,ia,å\\xm utmärker sig denna art 

 genom sin i allmänhet mindre starka förkalkning och mindre 

 hårda fastväxning. Om man derföre lossar kolonien från sitt 

 fäste, kan man nedifrån (Tafl. XI, fig. 6) urskilja såväl koloniens 



