480 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR. 



ursprung som de strållikt ställda ränderna till djurhusen. Den 

 jerana och tunna basalskifvans concentriska tillväxtstrimmor äro 

 också endast svagt markerade. Detsamma gäller om djurhusen 

 och de för arten mest karakteristiska bildningarne, nemligen ovi- 

 cellerna, hvilkas ectocyst är tunn och vanligen till färgen dra- 

 gande åt blått. En ovicell betäcker hela centraldelen och sträcker 

 sig åtminstone på de yngre kolonierna ända ut öfver interstitial- 

 rummen mellan djurhusraderna (Tafl. X, fig. 8). De mera ut- 

 vecklade kolonierna hafva emellertid de yttre interstitialrummen 

 till största delen fria. Ovicellmynningerne äro trumpetlikt eller 

 trattformigt utvidgade rör, riktade uppåt eller inåtböjda mot kolo- 

 niens centrum. Deras betydligare storlek, förökad genom utvidg- 

 ningen, skiljer dem lätt ifrån djurhusen. Deras form är stundom 

 alldeles rund, stundom tilltryckt, med elliptiskt tvärsnitt. Deras 

 antal vexlar från 1 till 8, såsom vi funnit dem pä mera utveck- 

 lade exemplar (Tafl. XI, figg. 3 och 4), hvilket utmärker såväl 

 flera lager af oviceller, som ett ovicell-lagers afdelning i flera 

 delar. Djurhusen närmare utvecklingsranden, som ännu bibehålla 

 den spridda ställningen, hafva ett rundt lumen och äro försedda 

 med fleia tänder på sin mynning. De äldre deremot, närmare 

 koloniens centrum, som äro samlade i lösare eller tätare rader, 

 få ett mera elliptiskt tvärsnitt och när raderna äro tätt samman- 

 slutna, växer det inre djurhuset med yttre delen af sin rand ut 

 öfver det yttre djurhusets inre kant, hvarigenom dess lumen in- 

 kräktas af detta. Dessa djurhus hafva stundom en tvåklufven 

 mynning, som då skjuter ut i en tand på hvar sida, till höger 

 och venster i djurhusraden; men vanligen är blott den inre sidan 

 af mynningen så förlängd, och djurhuset har då emot koloniens 

 centrum en mer eller mindre skarp kant. Likväl variera djur- 

 husen i detta hänseende, och stundom kan man till och med på 

 de inre (äldsta) utaf dem finna mynningen rund, med hel rand 

 (Tafl. XI, fig. 5). Deras utseende förändras dessutom genom 

 ovicell- och interstitial-rummen, som betäcka deras nedre delar; 

 men alltid har det visat sig såsom utmärkande för dem, att hela 

 den nedåt och utåt sluttande mynningen, huru olika den annars 



