520 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD, FÖRHANDLINGAR. 



och likväl är motsatsen härtill tydlig af den synonymi, vi ofvan 

 lemnat för densamma och hvilken vi tro åtminstone i det väsendt- 

 ligaste kunna försvaras, om också åtskilliga af de äldre förfat- 

 tarnes uppgifter äro och måste förblifva omöjliga att hänföra till 

 någon med säkerhet bestämd art. 



Främst uti vetenskapligt värde stå äfven här Farre's ob- 

 servationer och teckningar, men han gaf åt denna art ett nytt 

 namn: Boioerbankia densa, och härigenom blef han orsaken till 

 den efter honom följande förvirringen. Det hufvudsakliga felet 

 låg nemligen i förlitandet på oföränderligheten af de karakterer, 

 hvilka Färre uppgifvit för sitt nya slägte. 



Hvad först tentaklernas antal beträffar, hafva vi redan på- 

 pekat dettas föränderlighet, och på exemplar från Spetsbergen, 

 hvilka i allt annat öfverensstämde med Farre's beskrifning och 

 figurer och uti samma koloni egde somliga djurhus, som äfven i 

 tentakel-antalet visade det af honom uppgifna förhållandet, hafva 

 vi kunnat räkna 14 tentakler. En figur öfver denna art från 

 Bohuslän af Prof. Loven (fig. 29) visar ett antal af 8 tentakler, 

 under det andra af hans hithörande figurer visa 10 sådana. Vi 

 kunna således med all säkerhet påstå, att tentakel-antalet vexlar 

 åtminstone mellan 8 och 14. 



Den andra af Färre uppställda karakteren är hemtad från 

 det organ, som af honom blifvit benämndt hråfva. Afven med 

 afseende på detta hafva vi en liknande anmärkning att fram- 

 ställa. Det är, som bekant (figg. 30 och 31), en rundad utvidg- 

 ning af ventrikelns cardiacal-del, hufvudsakligast beroende af en 

 förtjockning i ventrikelns vägg, åstadkommen genom en inlagring 

 uti denna af epithel-likt ställda, spetsigt pyramidlika, hornartade 

 stafvar, hvilka alla med sin spets vetta inåt. Då denna kräfva 

 är starkast utvecklad, igenkännes den lätt genom den svarta 

 pigmentering, som här samlar sig. Men redan häruti varierar 

 den, och då den svarta färgen saknas på annars väl utvecklade 

 exemplar, är kräfvan svår att upptäcka, och man råkar lätt att 

 på denna grund hänföra en koloni till ett annat slägte: — 



